Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/5612/22
У Х В А Л А

30.03.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого і його захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів питання про можливість призначення до розгляду у відкритому судовому засіданні обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеного 24.07.2022р. за №0000302 по обвинуваченню-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українець, освіта середньо-спеціальна, приватний підприємець, одружений, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Виноградівського районного суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

Потерпілий та його представник, будучи належним чином повідомленими судовими повістками про місце і час проведення підготовчого судового засідання, в суд не з`явились, не подали заяви про причини своєї неявки чи про відкладення справи, а відтак, заслухавши думку інших учасників справи, які наполягали на проведення підготовчого судового засідання, суд, зважуючи на розумні строки розгляду справи, тривале перебування справи у суді, вважає за можливе провести підготовче судове засідання без потерпілого та його представника, керуючись наступним.

Так, ч.1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Сторона кримінального провадження зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Встановивши, що будучи обізнаними про розгляд справи в суді, потерпілий та його представник в порушення вимог КПК, які покладають на учасника обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами, підготовче провадження у суді триває з 24.10.2022р., а тому суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та рівноваги інтересів сторін щодо розгляду справи упродовж розумного строку, дійшов висновку про можливість проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність за наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі із врахуванням мотивів Скарги потерпілого ОСОБА_6 від 07.02.2023р., в якій він просить суд визнати відсутність повноваження (компетенції) у слідчого, ОСОБА_7 та прокурора на прийняття постанови від 19.10.2022р. про перекваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000302 від 24.07.2022р., обвинувального акту в даному провадженні без попереднього отриманні від потерпілого письмової заяви про вчинення щодо нього злочину приватного обвинувачення, а відтак вважає, що процесуальні акти, прийняті слідчим і прокурором в даному провадженні не створюють правових наслідків.

Прокурор та сторона захисту проти скарги потерпілого ОСОБА_6 від 07.02.2023р.- заперечували та просили суд підготовче провадження закрити та справу призначити до слухання.

Зокрема, прокурор вказав, що незгода сторони кримінального провадження із процесуальними діями слідчого або прокурора, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору; слідчий чи прокурор при винесенні процесуальних рішень не зобов`язаний узгоджувати свої рішення будь з ким, а відтак підстав для повернення обвинувального акту не має.

Сторона захисту, підтримуючи доводи прокурора, також вказала, що зміст обвинувального акту відповідно до норм КПК є прерогативою прокурора, і не може слугувати підставою для повернення такого прокурору, якщо хтось не згідний з формулюванням або кваліфікацією злочину, ці обставини з`ясовуються судом лише в стадії судового розгляду на підставі сукупності всіх доказів, а відтак не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, врахувавши позицію потерпілого та його представника, які в попередніх судових засіданнях заперечували проти призначення справи до слухання, суд прийшов до висновку, що підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні, відтак кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду відповідно до наступного.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положення ч.4 ст.4 КПК України визначають, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У свою чергу, п.5 ч.2 ст.291 КПК України регламентує, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, під формулюванням обвинувачення в доктрині кримінального процесу розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.

Враховуючи те, що звернення до суду з обвинувальним актом, у відповідності до вимог ст.283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування відносно певної особи, є беззаперечним той факт, що відомості в обвинувальному акті повинні чітко відповідати встановленим вимогам до його змісту.

Аналіз змісту вказаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «...обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «...межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Таким чином, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16.

Аналізуючи виклад фактичних обставин, зазначених у обвинувальному акті в кримінальному провадженні, внесеного 24.07.2022р. за №0000302 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України слід дійти до висновку, що слідчим та прокурором в обвинувальному акті наводяться обставини, які відповідають диспозиції інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.122, а не ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, як цього у своїх численних заявах та скаргах вимагають потерпілий та його представник.

Зі змісту обвинувального акту, що є предметом судового розгляду на даний час вбачається, що в ньому достатньо чітко та змістовно викладено фактичні обставини обвинувачення, а також наведено правову кваліфікацію дій обвинуваченого. З обвинувального акту видно, що останній містить повні відомості щодо дати та місця скоєння інкримінованих злочинів, умислу дій обвинуваченого, наявність встановлених доказів та інші необхідні вимоги до обвинувального акту, передбачені ст.291 КПК України.

Обставини, на які посилається потерпілий і його представник, мають і можуть бути встановлені або спростовані лише на стадії судового розгляду і не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України" повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

З огляду на викладені вимоги Закону, суд вважає, що викладення прокурором в обвинувальному акті саме тих фактичних обставин, які він вважає встановленими, ґрунтується на законі.

Крім того, враховуючи зміст ч.1 ст.337 КПК України, відповідно до якого судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд позбавлений права вийти за межі вже складеного обвинувального акта, а тим більше фактично надати вказівку прокурору щодо формулювання нового обвинувачення, на чому фактично наполягає сторона потерпілого.

Отже, враховуючи викладене, суд позбавлений правових підстав для оцінки правильності встановлення фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого на стадії підготовчого судового розгляду, а тому не знаходить підстав для задоволення вищезаявленого потерпілим клопотання.

Суд вкотре вказує, що як вбачається із поданої 07.02.2023р. скарги потерпілого, як і раніше поданих заяв та клопотань, всі аргументи на їх обгрунтування зводяться фактично до незгоди потерпілого та його представника із процесуальними рішеннями слідчого та прокурора, прийнятими ними на досудовому слідстві, зокрема, щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 із ч.1 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України, однак вирішення питань, про які йдеться у клопотаннях, заявах та скаргах потерпілого, зокрема, щодо оцінки судом правомірності та законності прийнятих слідчим процесуальних рішень щодо кваліфікації (декваліфікації) інкримінованого правопорушення, можливе лише на стадії судового розгляду на підставі сукупності всіх поданих сторонами кримінального провадження доказів у відповідності до вимог ст.94 КПК України, оскільки в підготовчому засіданні суд позбавлений можливості дослідити сукупність всіх наданих сторонами кримінального провадження доказів та дати їм належну правову оцінку відповідно до вимог КПК України.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до п.п.3,15 ч.1 ст.7 КПК України загальними засадами кримінального провадження, є, зокрема, рівність перед законом і судом, змагальність сторін і свобода в поданні ними до суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості.

За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_5 , відповідає вимогам чинного КПК України, суттєвих порушень щодо обвинувального акта, а відтак при відсутності інших клопотань у учасників підготовчого провадження, суд за правилами ст.316 КПК України завершує підготовчі дії та вважає можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Крім того, матеріали справи містять аналогічні скарги представника потерпілого на процесуальне рішення слідчого в порядку ст.ст.303,314 КПК України від 26.12.2022р., клопотання потерпілого від 24.01.2023р. про повернення обвинувального акту прокурору фактично з однакових підстав- незгоди щодо кваліфікації дій обвинуваченого та ухвали суду за результатами їх розгляду, що вказують на неодноразові аналогічні звернення сторони потерпілого. Як видно з наданих документів потерпілим при повторних зверненнях не взято до уваги викладені в ухвалах суду від 12.01.2023р. та 24.01.2023р. зауваження та роз`яснення щодо його вимог. Дана поведінка потерпілого може трактуватися, як зловживання правом, яке полягає в тому, що шкода наноситься специфічним чином, саме через здійснення юридичного права… Закон обмежує дії сторони кримінального провадження щодо використання своїх прав. Адже зловживання правом не може існувати без умисної форми вини, а здійснення права не за призначенням основна ознака, що підкреслюється в рішеннях Європейського суду з прав людини.

З приводу численних аналогічних скарг, клопотань потерпілого, які фактично зводяться до його незгоди із правовою кваліфікацією дій обвинуваченого та направленні на повернення обвинувального акту прокурору, суд зазначає, що станом на даний час існує прогалина у КПК України відносно наслідків повторного подання скарги чи клопотання до вирішення судом скарги чи клопотання того самого змісту.

Так, Касаційний Кримінальний суд у складі Верховного Суду в увалі від 30.05.2018р. у справі №676/7346/15-к виклав правовий висновок, відповідно до якого Суд констатував, що хоча у КПК не передбачено загальне положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими правами є загально правовим принципом й поширюється на всі галузі права.

Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає неприпустимість зловживання процесуальними правами, проте чинний ЦПК України, КАС України мають відповідні статті, а тому при розгляді цієї скарги суд вважає за доцільне застосувати аналогію права. Враховуючи, що потерпілий та його представник подали до суду численні скарги, клопотання та заяви із аналогічними вимогами з тих самих підстав, а тому в суду є підстави вважати, що скарги подані з метою вкотре зірвати підготовче судове засідання та не дати суду можливість розглянути справу по суті, а отже, слід дійти висновку про зловживання процесуальними правами.

Так, відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України передбачено, що, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд доходить висновку, що скаргу потерпілого ОСОБА_6 від 07.02.2023р. необхідно залишити без розгляду у зв`язку з висновком про зловживання особою, яка подала скаргу своїм процесуальним правом під час підготовчого судового засідання.

Водночас суд звертає увагу всіх учасників процесу, зокрема, потерпілого та його представника, на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним із основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст.2 КПК України, що відображає вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом.

Про обов`язковість дотримання розумних строків розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003р., «Вітрук проти України» від 16.09.2010р., «Юртаєв проти України» від 31.01.2006р.)

Так, відповідно до ч.1 ст.314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

З метою підготовки до судового розгляду визначено дату та місце проведення судового розгляду, та з`ясовано питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, а саме: прокурор, представник потерпілого, обвинувачений та його захисник.

Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито.

Клопотання про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту, витребування речей або документів не поступали.

Керуючись ст.ст.291,314,615 ч.15 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу потерпілого ОСОБА_6 від 07.02.2023р. про відсутність повноваження (компетенції) у слідчого, ОСОБА_7 та прокурора на прийняття постанови від 19.10.2022р. про перекваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000302 від 24.07.2022р., обвинувального акту в даному провадженні без попереднього отримання від потерпілого письмової заяви про вчинення щодо нього злочину приватного обвинувачення залишити без розгляду.

Закінчити підготовче провадження та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, внесеного 24.07.2022р. за №0000302 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України на 14.30 годину 18.04.2023р. у приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого та його захисників, потерпілого та його представника, а також свідків, зазначених у додатку до обвинувального акту.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1