№ 336/4060/22
пр. 1-кп/336/599/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001034 від 11 липня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Новомиколаївка, Новомиколаївського району, Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину 2017 р.н., не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.11.2021 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

встановив:

02 липня 2022 року о 03 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , у період дії воєнного стан відповідно Указу Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, маючи умисел на таємне викрадання чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за допомогою м`язів обох своїх рук переліз через паркан складської території магазину № НОМЕР_1 , ТОВ «Сільпо Фуд», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, Шевченківський район, вул. Чарівна, буд. 156-Б, де перебуваючи на складської території магазину № НОМЕР_1 , ТОВ «Сільпо Фуд», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав торгівельно-матеріальні цінності, які належать магазину № НОМЕР_1 , ТОВ «Сільпо Фуд», а саме: компресору марки «FORTE», модель ZA 65-50, вартість якого відповідно до судово-товарознавчої експертизи складає 7400 гривень 00 копійки.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_3 , наступного дня попрямував з викраденим компресором марки «FORTE», модель ZA 65-50, до гаражного кооперативу «Лада», який розташований по вул. Іванова, де зустрів ОСОБА_7 , якому продав вищезазначений викрадений компресор за 1000 гривень 00 копійок, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 , завдав матеріальної шкоди магазину №156, ТОВ «Сільпо Фуд» на загальну суму 7400 гривень 00 копійок.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під час судового розгляду, ОСОБА_3 вину не визнав, оспорює фактичні обставини справи та не погоджується з кваліфікацією кримінального правопорушення, вказав, що крадіжку не здійснював вказану в обвинувальному акті річ знайшов, гуляючи парком Бочарова в м. Запоріжжі, близько двох місяців тому, а саме в липні 2022 року. Проходив через тунель залізничний і в посадці в кущах, прикритих гілками побачив компресор червоного кольору, поблизу нікого не було, він його взяв і відкотив в безпечніше місце, де сховав. Наступного дня компресор відвіз на шиномонтаж та продав за 1000 грн., не відомому раніше чоловіку, оскільки він був з недоліками. Вирученими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, половину витратив на їжу, а іншу половину на алкоголь та сигарети. В цей день також знайшов колонку, яку подарував.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів.

Представник потерпілого, ТОВ «Сільпо Фуд» - ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що на час скоєння правопорушення був відсутній в м. Запоріжжі, оскільки перебував у відрядженні, від колеги дізнався, що було скоєно крадіжку компресора. Працівник Сільпо виявив відсутність компресора. На початку липня 2022 року була виявлена крадіжка. ТОВ «Сільпо Фуд», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, Шевченківський район, вул. Чарівна, буд.156-Б, територія Сільпо огороджена забором та є ворота, компресор марки «FORTE», модель ZA 65-50 знаходився на хоз.дворі. Якщо потрапити на хоздвір сигналізація не спрацює. Відповідальна особа за компресор, керуюча магазином. Сигналізація спрацьовує на магазин, хоздвір не охороняється. Висота ворот близько 2 м. неподалік розташовані банери, через які можна потрапити на хоздвір. Компресор їм повернули, матеріальних претензій не має.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, щопрацює керуючою ТОВ «Сільпо Фуд». 04 липня 2022 року було виявлено, що на території госпдвору відсутній компресом марки «FORTE», модель ZA 65-50, планувалася покраска магазину. Завхоз вранці обходив територію і виявив відсутність компресора. Припискали, що крадіжка відбулася 1 або 2 липня 2022 року, оскільки був безлапад, знайшли деякі деталі від компресора. Трубка з компресора, була знайдена за забором на землі та частки мусора, витягували компресор через забор, оскільки якийсь рух був біля забора. Металевий забор був погнутий, і проволка була погнута. Вага компресора близько 50 кг. Камери працювали, але не проглядались, датчики включалися, було видно силуети, це було вночі, тривала комендантська година. Компресор перебуває на балансі ТОВ «Сільпо Фуд». Він використовувався за потреби. Забор та проволку поновили, відрехтували. Забор висотою близько 2 м та колюча проволка. Неподалік є залізна конструкція по якій і було проникнення. Події відбувалися вночі, було включення та відключення датчиків руху фіксувалося переміщення. Вони припускали, що можливо було і декілька осіб, хоча на камеру осіб не було видно. Компресор перебував в робочому стані, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають. Компресор ТОВ «Сільпо Фуд» повернуто.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він працює в ТОВ «Сільпо Фуд» завхозом. 04 липня 2022 року в понеділок, він прийшов на роботу близько 08-00 години, та здійснював обход території і ним було виявлено, що на території госпдвору відсутній компресом марки «FORTE», модель ZA 65-50. Він перевірив всюди, і прийшов до висновку, що він зник. Компресор знаходився на території ТОВ «Сільпо Фуд», на госпдворі, під навісом. Госпприміщення огороджено забором. На заборі була пошкоджена колюча проволкана якій висів кусок трубки, коли перетягували компресор використовували більш за все старі банери та щити. Компресор використовувався регулярно для покраски, це коштовна річ. У компресора наявні два колеса, його легко можна переміщувати по горизонтальній поверхні, вага компресора близько 50 кг, червоного кольору. Він може підняти компресор. Виявивши відсутність компресора, охорона відразу викликала поліцію. Камери працювали, але переглядаючи їх на них нічого не видно. Також пропали труби, але щодо них нічого не заявлялось. Магазин розташований поблизу парку, поруч жилі будинки, залізнична дорога, заправка, посадка, росте ряд дерев. Магазин, 04.07.2022 року працював з 07 до 22 години, він прийшов на роботу на 08-00 год., оскільки в нього робочий день починається з 08-00 год. 04 липня 2022 року він виявив крадіжки компресора, переглядаючи камери, за декілька днів до цього був якийсь рух на камерах. Компресор перебував в робочому стані, було пошкоджено манометр, датчик тиску. Компресор ТОВ «Сільпо Фуд» повернуто, він був помитий, частина шлангу була відсутня.

Показання представника потерпілого та свідків є логічним та послідовними узгоджуються між собою, узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Також вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та узгоджуються між собою.

Згідно рапорту про реєстраціє в інформаційно-телекомунікаційній системі «інформаційний портал Національної поліції» (журнал єдиного обліку), відділом поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій област за №с10544 від 02 липня 2022 року, зареєстровано наступне повідомлення, 02 липня 2022 року о 8-44 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 02 липня 2022 року о 08-43 за адресою: м.Запоріжжя, Шевченківський район, вул. Чарівна, буд.155, начальник охорони магазину Сільпо повідомила про те, що в період ночі з хоздвору зник компресор, залізні труби та посуд з нержавіючої сталі.

Представник ТОВ «Сільпо Фуд» звернувся до відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, з заявою про притягнення невідомих осіб до відповідальності, які 02.07.2022 року винесли з території госпдвору території магазину № НОМЕР_2 «Сільпо» вул. Чарівна, 165 б м. Запоріжжя, компресор марки «FORTE», модель ZA 65-50 на 50 л на суму 6439 грн. з ПДВ, без ПДВ 5151,20 грн, що підтверджується відповідною заявою, яка зареєстрована за № 11213 від 11 липня 2022 року.

Згідно довідки завданої матеріальної шкоди по факту крадіжки вартість компресора марки «FORTE», модель ZA 65-50 на 50 л на суму 6439 грн. з ПДВ, без ПДВ 5151,20 грн.

Компресор марки «FORTE», модель ZA 65-50 на 50 л на суму 6439 грн. з ПДВ, без ПДВ 5151,20 грн. перебуває на балансі ТОВ «Сільпо Фуд» за № 109808 та є власністю ТОВ «Сільпо Фуд», що підтверджуєтьсмся актом інвентаризації.

ТОВ «Сільпо Фуд» визнано потерпілою особою, що підтверджується постановою про визнання юридичної особи потерпілим.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 02 липня 2022 року проведеного з 11-00 год. до 11-20 год. слідчим в присутності понятих, з використаням технічних засобів фотоапарату «Canon» оглянуто ділянку місцевості, що розташована біля будинку № 155-Б по вул. Чарівна в м. Запоріжжі, зправа ділянки розташоване приміщення суперрмаркет «Сільпо», зліва ділянки розташовані сміттєві баки, біля баків ділянка огороджена металевим парканом, а зверху паркана розміщений колючий дріт на паркані. В ході огляду нічого не було виявлено, таким чином в ході огляду нічого не було вилучено. Будь-яких зауважень поняті та учасники не виказували.

Огляд території зафіксовано у фототаблиці.

Наявна обстановка зафіксована в даному протоколі та додатку до нього фототаблиці, узгоджується з поясненнями допитаних в судовому засіданні представника потерпілого, ТОВ «Сільпо Фуд» - ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Слідчим в даному кримінальному провадженні призначалась судово-товарознавча експертиза, що підтверджується відповідної постановою від 11 липня 2022 року.

Відповідно до висновку експерта від 28 липня 2022 року за № СЕ-19/108-22/7774-ТВ ринкова вартість компресора марки «FORTE», модель ZA 65-50, який був придбаний в 2020 році та з того часу знаходився в експлуатації, знаходився в гарному стані, з урахуваанням зносу станом на 02 липня 2022 року складає 7400 грн., що підтверджується відповідним висновком з додатками.

Відповідно до протоколу про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 липня 2022 року, проведеного слідчим зі свідком ОСОБА_7 , в присутності понятих, свідок попереджений про про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, свідок ОСОБА_7 впізнав особу на фото № 1, чоловіка який на початку липня 2022 року продав йому компресор марки «FORTE», червоного кольору, придбав за 1000 грн. Свідок впізнав чоловіка по структурі обличчя, по волоссю, по очам, по носу, по губам.

Відповідно до довідки до протоколу впізнання за фотознімками на фото № 1 зображено ОСОБА_3 .

ОСОБА_7 добровільно видав співробітникам поліції компресор марки «FORTE», червоного кольору, що підтверджується відповідною заявою.

Згідно протоколу огляду предмету від 15 липня 2022 року, слідчий в присутності представника потерпілого, з застосуванням технічних засобів фотоапарату «Canon», провів огляд предмету, а саме маслянистого компресору марки «FORTE», модель ZA 65-50, червоного кольору, який добровільно видав свідок ОСОБА_7 . Під час огляду виявлено, маслянистий компресор марки «FORTE», модель ZA 65-50, обладнаний однофазним двигуном потужністю 2230 Вт, оборотами холостого ходу 2850 в хвилину. Використовується при проведенні фарбувальних, ремонтних і продувних роботах, також відмінно справляється з накачуванням шин. Завдяки сталевим пластинам клапанів, досягається висока продуктивність. Захист двигуна від перегріву, значно подовжить термін експлуатації. Компресор оснащений манометром, за допомогою якого контролюється тиск у баку, регулюванням тиску і системою автоматичного повторного пуску. Зручне переміщення компресора, завдяки двом колесам і рукоятці. Потерпілий зазначив, що вказаний компресор належить ТОВ «Сільпо Фуд», впізнав його по зовнішнім ознакам, що підтверджується відповідним протоколом та фототаблицею до нього.

Даний протокол узгоджується з поясненнями допитаних в судовому засіданні представника потерпілого, ТОВ «Сільпо Фуд» - ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо зовнішніх ознак компресора.

Компресор марки «FORTE», модель ZA 65-50, визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні, що підтверджується відповідною постановою слідчого.

Компресор марки «FORTE», модель ZA 65-50, передано представнику ТОВ «Сільпо Фуд» на відповідальне зберігання під розписку, яка наявна в матеріалах кримінального провадження.

Оцінюючи в сукупності всі зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю, всі досліджені докази узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Досліджені в судовому засіданні докази винуватості обвинуваченого є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Позицію обвинуваченого щодо невизнання своєї вини, який вказав, що крадіжку не здійснював вказану в обвинувальному акті річ знайшов, гуляючи парком Бочарова в м. Запоріжжі, близько двох місяців тому, суд оцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Надані захисником медичні документи, а саме виписки з медичної картки, про те що останній мав тілесні ушкодження, у виді колото-різаних ран в 2005 році, в дитинстві проходив лікування у лікаря травматолога щодо ушкоджень правої кисті, має ушкодження лівої ключиці про що виписано в 2021 році відповідне направлення на консультацію, про те він її не пройшов за відсутністю коштів, які на думку захисту свідчать про неможливість підняття ОСОБА_3 тяжких речей, суд надані копії документів оцінює критично, оскільки це лише припущення сторони захисту, будь-яких належних доказів, зокрема висновку експерта чи спеціаліста з цього приводу не надавалось.

Доводи обвинуваченого про відсутність в його діях умислу на викрадення чужого майна, що свідчить лише про привласнення ним знахідки (компресора потерпілої особи) спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджують умисел ОСОБА_3 на таємне викрадення чужого майна.

Так, за нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Згідно зі ст. 337 ЦК України, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі. Особа, яка знайшла загублену річ у приміщенні або транспортному засобі, зобов`язана передати її особі, яка представляє володільця цього приміщення чи транспортного засобу. Особа, якій передана знахідка, набуває прав та обов`язків особи, яка знайшла загублену річ. Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування. Особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання Національній поліції, або органові місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, яку вони вказали.

Cтаттею 338 ЦК України передбачено можливість набуття права власності на знайдену річ після виходу шестимісячного терміну з часу повідомлення Національній поліції або органові місцевого самоврядування про таку знахідку. Кодексом не передбачений обов`язок відразу ж надавати знайдену річ, а лише повідомляти.

Статтею 339 ЦК України встановлено право особи, яка знайшла загублену річ, на винагороду та відшкодування витрат, пов`язаних із знахідкою. При цьому згідно ч. 4 ст. 339 ЦК України, право на одержання винагороди не виникає, якщо особа, яка знайшла загублену річ, не заявила про знахідку або вчинила спробу приховати її.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину. Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього. Нерідко це майно може знаходитися на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебувати в іншому доступному місці. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла це майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Обвинувачений знаючи що компресор йому не належить не вчинив дій щодо виявлення (ідентифікації) законного власника майна, не повідомляв Національній поліції або органові місцевого самоврядування про знайдений компресор, а розпорядився ним на свій розсуд, майже відразу продав вказаний компресор, а виручені кошти витратив на свої потреби.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15 березня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України, зокрема № 341 від 17.05.2022 - з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, який затверджено Законом України N 2500-IX від 15 серпня 2022 року у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено - на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року N 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року N 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року N 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року N 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб; та Указом від 07 листопада 2022 року N 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_3 та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчиненеповторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

ОСОБА_3 раніше судимий, вчинив крадіжку в період іспитового строку, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Враховуючи роз`яснення абзацу 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 із змінами і доповненнями, де вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 із змінами і доповненнями, роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 із змінами і доповненнями, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді з метою збору характеризуючих матеріалів відносно ОСОБА_3 було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , вдалося поспілкуваатися із сестрою обвинуваченого ОСОБА_10 , яка повідомила, що стосунки з братом досить напружені, спілкуаання майже не підтримують через його спосіб життя. А тому відмовилась охарактеризувати його через те, що не хоче в майбутньому мати неприємності. Поспілкувалися з сусідкою, яка в усній формі повідомила, що ОСОБА_3 проживає за даною адресою, проте вона його бачить рідко, охарактеризувати його, мотивуючи це тим, що не хоче мати проблем з ним.

Відповідно до п. 3 досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як середній.

Відповідно до п. 4 досудової доповіді орган пробації дійшов висновку, що беручи до увааги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопрушень та враховуючи той факт, що ОСОБА_3 раніше вчиняв корисливі злочини, при цьому на шлях виправлення та перевиховання так і не став, наявність повторності злочинів, а також не зважаючи на те, що обвинуваачений має середній ризик вчинення повтроного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

До досудової доповіді додано витяг оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення.

У Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливості балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, маючи судимість не зняту та не погашену у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливе кримінальне правопорушення, у період іспитового строку, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинних корисних діянь, про стійкість його злочинного умислу та небажання ставати на шлях виправлення, суспільно-корисною працею тривалий час не займається, офіційно не працевлаштований, законного джерела доходу не має, на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра, не перебуває, матеріальна шкода потерпілим відшкодована шляхом повернення майна, враховуючи досудову доповідь, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.

Враховуючи особу винного, підстав для застосування положень ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Суд вважає, що покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, не є надмірним і випливає з дотримання судом принципів справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року.

17.11.2021 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання строком на 1 рік.

Остаточне покарання слід визначити ОСОБА_3 із застосуванням ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2021 року.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації таке покарання буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даними про осіб, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частина 4 вказаної статті містить положення про те, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили. За правилами ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, суд повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно з положеннями ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, обумовлено саме фактом вчинення нового злочину (нових злочинів) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інший злочин (інші злочини), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком. Таким чином, суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили.

Кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив 02.07.2022 року, після постановлення вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2021 року, тобто кримінальні правопорушення обвинувачений вчинив в період іспитового строку.

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

З положень ст. 75 КК України, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України випливає, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинені злочини, що визначаються ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.08.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів строком до 16.10.2022 року. В подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.09.2022 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 продовжено до 07.11.2022 року, ухвалою суду від 02.11.2022 року продовжено запобіжний захід до 31.12.2022 року. Прокурор просив залишити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини. У справі безперервне тримання під вартою можна виправдати лише в разі, якщо існують конкретні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, викладений у статті 5 Конвенції.

ОСОБА_3 вчинив корисне кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, ніде не працює, неодружений, має дитину, за місцем реєстрації не проживає, суд не знаходить підстав для скасування або зміни раніше обраного судом щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, з урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 200, 377 КПК України у суду відсутні підстави для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого, для забезпечення його належної процесуальної поведінки та для запобігання ризиків, що продовжують існувати.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до довідки про витрати на проведенння експертизи, вартість судово-товарознавчої експертизи становить 377,56 грн.

Суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 377,56 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2021 року, і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 15 години 06 хвилин 18 серпня 2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 377,56 грн.

Речовий доказ: компресор марки «FORTE», модель ZA 65-50, який передано на відповідальне збереження представнику TOB «Сільпо Фуд» - ОСОБА_11 , залишити TOB «Сільпо Фуд» за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_12 ОСОБА_13