Провадження № 1-кп/161/344/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 27 жовтня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001902, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, громадянина України, українця, працюючого на посаді голови в громадській організації «Комітет правозахисту та боротьби з корупцією», з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи у своєму володінні зброю мисливський самозарядний карабін ОП СКС, калібру 7,62 мм, заводський номер НОМЕР_1 , виготовлений шляхом промислової переробки самозарядного карабіну Сімонова, 1951 року виготовлення, який згідно дозволу за № НОМЕР_2 від 04.04.2014 придбав 18.04.2014 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, після чого 25.04.2014 отримав дозвіл за № НОМЕР_3 на право зберігання та носіння зброї. В подальшому, починаючи з 25.04.2017, розуміючи, що строк дії дозволу за №3152 на право зберігання та носіння зброї закінчився та ним не продовжено, діючи умисно, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України за №622 від 21.08.1998, незаконно зберігав за місцем свого проживання АДРЕСА_2 , мисливський самозарядний карабін ОП СКС, калібру 7,62 мм, до моменту його добровільної здачі 26.05.2020 працівникам поліції.

Згідно висновку судової балістичної експертизи №206 від 11.06.2020 наданий на дослідження карабін, який вилучений за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , є вогнепальною зброєю, а саме мисливським самозарядним карабіном ОП СКС, калібру 7,62 мм, заводський номер НОМЕР_1 , виготовлений шляхом промислової переробки самозарядного карабіну Сімонова, 1951 року виготовлення.

Крім того, він же, маючи у своєму володінні 27 (двадцять сім) мисливських патронів калібру 7,62х39 мм, які згідно дозволу за № НОМЕР_2 від 04.04.2014 придбав 18.04.2014 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, після чого 25.04.2014 отримав дозвіл за №3152 на право зберігання та носіння зброї. В подальшому, починаючи з 25.04.2017, розуміючи, що строк дії дозволу за №3152 на право зберігання та носіння зброї закінчився та ним не продовжено, діючи умисно, в порушення вищевказаної Інструкції незаконно зберігав за місцем свого проживання АДРЕСА_2 , 27 (двадцять сім) мисливських патронів калібру 7,62х39 мм, до моменту їх добровільної здачі 26.05.2020 працівникам поліції.

Згідно висновку судової балістичної експертизи за № 206 від 11.06.2020 надані на дослідження 27 (двадцять сім) патронів, які виявлені та вилучені 26.05.2020 за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , належать до боєприпасів і є мисливськими патронами калібру 7,62х39 мм.

Крім того, він же, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, діючи умисно, в порушення вищевказаної Інструкції, незаконно придбав 1 (один) патрон калібру 5,45х39 мм, який в подальшому незаконно переніс за місцем свого проживання АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав до моменту його добровільної здачі 26.05.2020 працівникам поліції.

Згідно висновку судової балістичної експертизи за №206 від 11.06.2020 наданий на дослідження 1 (один) патрон, який виявлений та вилучений 26.05.2020 за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , є боєприпасом, а саме проміжним патроном калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, виробництва СРСР, 1983 року випуску.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 263 КК України.

На думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та дав показання, що він у 2014 році з метою самозахисту придбав мисливський самозарядний карабін ОП СКС, калібру 7,62 мм, заводський номер НОМЕР_1 та у встановленому законом порядку отримав дозвіл на його зберігання. Підтвердив, що 26.05.2020 після того, як під час проведення огляду місця події йому повідомили, що його дозвіл на зберігання та носіння мисливського нарізного карабіну анульовано він добровільно видав працівникам поліції наявну в нього зброю та боєприпаси до неї в кількості 27 мисливських патронів калібру 7,62х39 мм та 1 патрон калібру 5,45х39 мм, який він напередодні відібрав у неповнолітніх дітей, які гралися ним та намагалися підпалити. Після вилучення його зброї 26.05.2020, тобто після того як йому стало відомо про анулювання його дозволу на зброю, він відразу зібрав відповідні документи, необхідні для отримання дозволу на зберігання зброї, подав вказані документи в дозвільну систему та звернувся з заявою до начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області з проханням здійснити перевірку місця зберігання зброї, за місцем його проживання. Однак, на його звернення ніхто не відреагував, що він розцінює як намагання створити умови для його притягнення до кримінальної відповідальності, а тому різними шляхами неодноразово звертався із заявами до Луцького ВП ГУНП у Волинській області для перевірки умов зберігання зброї за місцем його проживання для здійснення вимог проходження дозвільної процедури перереєстрації дозволу на право зберігання та носіння зброї. Ствердив, що дозвіл на зброю, термін якого закінчився 25.04.2017, не продовжив у зв`язку із сімейними обставинами.

В зв`язку з наведеним категорично заперечив свою вину, вважає, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а його дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КУпАП, тому просив його виправдати.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, згідно ст. 23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони є послідовними, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які досліджувалися в ході судового слідства.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він у 2014 році працював у дозвільній системі Волинської області. Повідомив про порядок отримання дозволу на зберігання зброї, порядок його продовження та підстави для його анулювання, що регулюються Інструкцією «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України за №622 від 21.08.1998. Ствердив, що особа, яка допустила зберігання вогнепальної зброї, після закінчення терміну дії дозволу на зберігання вогнепальної зброї, підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що він станом на 2020 рік працював старшим дільничим офіцером поліції Луцького ВП ГУНП у Волинській області. Вказав, що протягом 2020 року він неодноразово здійснював виконання завдання УПД ГУНП у Волинській області про перевірку умов зберігання, носіння вогнепальної зброї у ОСОБА_4 , у зв`язку із порушенням останнім строків перереєстрації зброї, однак виконати вказане завдання не виявилось можливим, оскільки за місцем проживання ОСОБА_4 виявлено не було. Про необхідність проведення перевірки умов зберігання вогнепальної зброї повідомляв в телефонному режимі ОСОБА_4 та при особистому спілкуванні дружину останнього. Підтвердив, що особа, яка допустила зберігання вогнепальної зброї, після закінчення терміну дії дозволу на зберігання вогнепальної зброї, підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_8 , який являється дільничим офіцером поліції Луцького РВП ГУНП у Волинській області, дав аналогічні показання як свідок ОСОБА_7 щодо обставин виконання завдань з приводу перевірки умов зберігання зброї ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він, будучи дільничим офіцером поліції Луцького ВП ГУНП у Волинській області, протягом 2017-2018 років виконував завдання УПД ГУНП у Волинській області про перевірку умов зберігання, носіння вогнепальної зброї у ОСОБА_4 . Виконати вказані завданням не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_4 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен зокрема, показали, що вони 26.05.2020 були понятими під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого ОСОБА_4 добровільно видав вогнепальну зброю та бойові припаси працівникам поліції.

Таким чином, ні прямо, не опосередковано показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожного зокрема, не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органом досудового розслідування, а тому покласти їх в основу обвинувачення ОСОБА_4 неможливо.

Органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, окрім показань вищевказаних свідків, обґрунтовується наступними письмовими доказами, які були ретельно досліджені під час судового слідства,а саме:

- матеріалами особової справи №3152, власника мисливської нарізної зброї зареєстрованої за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- висновком начальника СКОЗ СДС УПД ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 від 21.03.2018 про анулювання дозволу №3152 на право зберігання та носіння мисливського нарізного карабіну «ОПСКС» у ОСОБА_4 ;

- протоколом огляду місця події від 26.05.2020, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , та доданим до нього відеозаписом;

- висновком судової балістичної експертизи №206 від 11.06.2020.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальному проваджені підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, надаючи оцінку наданим органами досудового розслідування письмовим доказам, суд виходить з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно якої, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення. Кожний склад кримінального правопорушення обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає кримінальну відповідальність особи.

Кваліфікація кримінального правопорушення кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто як умисні протиправні дії, які виразились у зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Виходячи з аналізу диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України вбачається, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, полягає у носінні, зберіганні, придбанні, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, при цьому суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується умисною виною особи (прямим умислом) у вчиненні об`єктивної сторони даного злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України прямий умисел це усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії або бездіяльності), передбачення його суспільно-небезпечних наслідків та бажання їх настання.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Отже, прокурор в судовому засіданні повинен довести наявність всіх обставин, які в сукупності утворюють склад того чи іншого кримінального правопорушення, належними та допустимими доказами.
Однак, прокурор, на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, обмежився наданням матеріалів особової справи №3152, власника мисливської нарізної зброї зареєстрованої за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рапортів службових осіб Луцького ВП ГУНП у Волинській області, висновку про анулювання дозволу АДРЕСА_3 на право зберігання та носіння мисливського нарізного карабіну «ОПСКС» у ОСОБА_4 , протоколу огляду місця події з відеозаписом, висновку судової балістичної експертизи, постанови про визнання предметів речовими доказами та ухвали про накладення арешту на вилучені речі, чого, на думку суду, не достатньо для висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Оцінюючи покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд дійшов висновку, що вказані особи не стверджують та не можуть стверджувати наявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявності умислу, направленого на незаконне зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а лише підтверджують обставини проведення перевірок щодо умов зберігання обвинуваченим зброї та добровільної її видачі працівникам поліції.

Самі по собі докази сторони обвинувачення, що були дослідженні в ході судового розгляду, ні окремо, ні у своїй сукупності, також не доводять та не можуть доводити наявність у діях ОСОБА_4 складукримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та умислу на незаконне зберігання богнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Будь-яких інших доказів, окрім тих, що були досліджені в ході судового розгляду, які б могли прямо чи опосередковано свідчити про наявність у ОСОБА_4 умислу, направленого на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано не було, а відтак суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом, тому усі сумніви щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення тлумачаться судом на користь останнього.
Як вбачається зі змісту обвинувачення, ОСОБА_4 , починаючи з 25.04.2017, розуміючи, що строк дії дозволу за АДРЕСА_3 на право зберігання та носіння зброї закінчився та ним не продовжувався, діючи умисно, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України за №622 від 21.08.1998, незаконно зберігав за місцем свого проживання АДРЕСА_2 , мисливський самозарядний карабін ОП СКС, калібру 7,62 мм та 27 (двадцять сім) мисливських патронів калібру 7,62х39 мм, а також незаконно придбаний 1 (один) патрон калібру 5,45х39 мм, до моменту їх добровільної здачі 26.05.2020 працівникам поліції.

Разом з тим, як зазначено вище, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 263 КК України настає лише за умови носіння, зберігання, придбання, передачі чи збуту вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, вчинених умисно.

З Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України за №622 від 21.08.1998 вбачається, що після анулювання відповідного дозволу власник зобов`язаний здати зброю (за наявності - основні частини зброї) чи пристрій, патрони і боєприпаси до них до органу поліції та прийняти рішення щодо подальшого її переоформлення чи реалізації. У разі незгоди власника з рішенням органу поліції про анулювання зазначеного дозволу матеріали передаються до суду для вирішення питання щодо примусового вилучення зброї, основних частин зброї, пристроїв, патронів і боєприпасів до них. Відповідна інформація вноситься програмно-технічними засобами інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» до баз даних єдиної інформаційної системи МВС.

Додаток 23 до вищевказаної інструкції встановлює затверджену форму висновку

про анулювання дозволу на зберігання вогнепальної, пневматичної чи холодної зброї, яка передбачає обов`язок сповістити особу про анулювання її дозволу, вирішити питання щодо вилучення зброї або взяття зобов`язання щодо її реалізації в установлений термін та ознайомити зі змістом висновку під підпис власника зброї, оскільки містить відповідні графи.

Таким чином, анулювання дозволу на зберігання вогнепальної, пневматичної чи холодної зброї, а також складання відповідного висновку про це має відбуватись з дотриманням визначених умов.

Однак, висновок начальника СКОЗ СДС УПД ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 від 21.03.2018 про анулювання дозволу №3152 на право зберігання та носіння мисливського нарізного карабіну «ОПСКС» у ОСОБА_4 , що затверджений начальником УПД ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 , жодних відомостей щодо сповіщення ОСОБА_4 про анулювання його дозволу, вирішення питання щодо вилучення зброї або взяття зобов`язання щодо її реалізації в установлений термін, а також підпису останнього, що свідчило б про його ознайомлення із змістом вказаного висновку, не містить.

Більше того, з листів ГУНП у Волинській області №134аз/04/30-2021 від 26.07.2021 та №198аз/04/30-2021 від 09.08.2021 вбачається, що вищевказаний висновок був складений без ознайомлення та вручення ОСОБА_4 , без його сповіщення та без вирішення питання щодо вилучення зброї або взяття зобов`язання щодо її реалізації, а будь-які підтверджуючі відомості щодо повідомлення останнього про анулювання дозволу на право зберігання та носіння зброї відсутні.

Крім того, з викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та протоколу огляду місця події від 26.05.2020 вбачається, що ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції наявні у нього вогнепальну зброю та бойові припаси в ході проведення огляду місця події за місцем проживання останнього, після повідомлення про анулювання його дозволу на зброю.

Тобто стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 умисно вчинив дії, які виразились у зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, оскільки жодних доказів про те, що йому було відомо про анулювання його дозволу до повідомлення про це працівниками поліції під час проведення огляду місця події немає.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність ознаки, що дозволяє кваліфікувати діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях останнього обов`язкового елементу складу вказаного кримінального правопорушення як вчинення дій з прямим умислом.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази самі по собі не свідчать про злочинну діяльність обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому не є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення щодо нього.

Разом з цим, суд враховує, що п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Однак, зважаючи, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу на підставі дозволу №759015 від 04.04.2014, який отримав у встановленому законом порядку, законно володів мисливським самозарядним карабіном ОП СКС, калібру 7,62 мм, та набоями до нього, після ознайомлення з висновком про анулювання його дозволу добровільно видав працівникам поліції належну йому збою з бойовими припасами та намагався здійснити перереєстрацію дозволу на право зберігання та носіння зброї, про що неодноразово звертався з відповідними заяви, які були проігноровані працівниками поліції, а тому підстав вважати, що ОСОБА_4 діяв з прямим умислом та бажав настання суспільно небезпечних наслідків, у суду немає.

Що стосується одного патрону калібру 5,45х39 мм, який зберігав ОСОБА_4 , суд враховує те, що він набув його шляхом відібрання у дітей, що не спростовано прокурором, чим, можливо, запобіг настання тяжких наслідків, а також те, що він добровільно видав його працівникам поліції, тому його дії не становлять суспільної небезпеки, тобто не заподіяли і не могли заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі, а тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 11 КК України, визнає їх малозначними.

Таким чином, суд, проаналізувавши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми доказами, які б підтверджували винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Водночас, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів, поданих прокурором, недопустимими, не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів, у відповідності до ст. 89 КПК України.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

У справі «Барбера, Мессегуо і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнів сумнівом.

Дослідивши безпосередньо наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків,суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

За таких обставини, суд дійшов до переконання про відсутність в діяннях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: вчинення умисних протиправних діянь, які виразились у зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд виходить із того, що його винуватість не підтверджена жодними доказами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Речові докази, відповідно до ст. 100 КПК України, відповідно, знищити, повернути законному власнику, за наявності відповідного дозволу.

Судові витрати, згідно ст. 124 КПК України, слід прийняти за рахунок держави, оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок.

Арешт, накладений на майно, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Керуючись ст. 11 КК України, ст.ст. 370-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдати його, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Речові докази:

-1 (один) патрон калібру 5,45х39 мм знищити;

-мисливський нарізний карабін марки «ОП-СКС», калібр 7,62 мм, № НОМЕР_4 ; 27 (двадцять сім) мисливських патронів калібру 7,62х39 мм повернути законному власнику, за наявності відповідного дозволу.

Судові витрати в розмірі 1 307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп. за проведення судової експертизи прийняти за рахунок держави.

Арешт майна, згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2020 скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1