ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/518/23 Справа № 202/7618/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00000624,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_6 .

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка є речовим доказом у кримінальному провадженні № 00000624 від 14.10.2022 року, шляхом заборони її відчуження та розпорядження нею.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000624 від 14.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме за фактом заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя зазначив, що клопотання слідчого свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, і що квартира АДРЕСА_1 , на яку слідчий просить накласти арешт, може бути об`єктом кримінально-протиправних дій, так як з протоколу допиту свідка вбачається, що попереднім володільцем цього майна - ОСОБА_10 був втрачений паспорт.

Вказане нерухоме майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, і визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. В той же час існує загроза відчуження цієї квартири, оскільки її новий власник - ОСОБА_8 може бути особою, заінтересованою в результатах кримінального провадження, або в будь-який час її відчужити чи іншим чином нею розпорядитися, що зашкодить досудовому розслідуванню.

Водночас слідчий суддя не виявив правових підстав для заборони користування цим майном, оскільки правочин купівлі-продажу від 06.10.2022 року недійсним не визнаний, заборона користування майном не відповідатиме положенням ч. 12 ст. 170 КПК України та може порушити права власника та третіх осіб.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.10.2022 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000624 від 14.10.2022 року, шляхом заборони її відчуження та розпорядження.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що зазначена квартира на праві власності належить ОСОБА_8 . Під час проведення судового засідання по даній справі власник арештованого майна не була присутня та про факт наявності оскаржуваної ухвали суду та арешту майна вона дізналась лише 29.12.2022 року у нотаріуса, а в реєстрі судових рішень це рішення відсутнє. На всі спроби адвоката ознайомитись із матеріалами справи та отримати копію оскаржуваного рішення отримано лише відмову від голови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Вказує, що в ухвалі суду про накладення арешту безпідставно та необгрунтовано зазначено, що дана квартира має значення для даного кримінального провадження та є доказом. Більш того, відносно ОСОБА_8 органом досудового розслідування кримінальне провадження не відкривалось, та їй не повідомлялось про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, не є ОСОБА_8 й обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного або обвинуваченого. Квартира не є засобом чи знаряддям вчинення даного злочину, а тому не відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Більш того, санкція інкримінованої статті не передбачає спец конфіскацію майна, а тому арешт майна є безпідставним та необгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу за викладених в ній підстав та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі ОСОБА_8 чи її представника, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк апеляційного скарження для останніх обчислюється з дня отримання копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.

Оскільки наданими матеріалами не спростовуються доводи апелянта про те, що під час проведення судового засідання по даній справі власник арештованого майна не була присутня та про факт наявності оскаржуваної ухвали суду та арешту майна вона дізналась лише 29.12.2022 року у нотаріуса, в реєстрі судових рішень це рішення відсутнє, а на всі спроби адвоката ознайомитись із матеріалами справи та отримати копію оскаржуваного рішення отримано лише відмову від голови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про пропущення апелянтом строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду та вирішення питання про його поновлення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Витягом з кримінального провадження №00000624 підтверджується, що розслідуване кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 190 КК України, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2022 року на підставі заяви ОСОБА_11 , полягає в тому, що невстановлені особи у період часу з 05.10.2022 року по 10.10.2022 року шахрайським шляхом заволоділи квартирою її батька, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Постановою слідчого СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 14 жовтня 2022 року вищезазначена квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №00000624.

Таким чином, за результатами проведеного апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що у випадку, який розглядається, під час розслідування даного кримінального правопорушення у слідчого цілком обгрунтовано виникла версія про можливість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, і що квартира АДРЕСА_1 , на яку слідчий просить накласти арешт, може бути об`єктом кримінально-протиправних дій, так як з протоколу допиту свідка вбачається, що попереднім володільцем цього майна - ОСОБА_10 був втрачений паспорт.

На думку апеляційного суду це дає достатні підстави для припущення, що відбувся факт вчинення шахрайських дій, передбачених кримінальним законом, що є достатньо обґрунтованим для проведення кримінального розслідування та вжиття відповідних забезпечувальних заходів і запобігання ризикам у вигляді настання суспільно небезпечних наслідків в результаті реалізації (відчуження) нерухомого майна третім особам, що призведе до завдання законним володільцям майнової шкоди у великих розмірах, а також на даний час є безпосереднім об`єктом вчинення кримінального правопорушення і має доказове значення під час досудового розслідування. Таку позицію слідства підтримав суд першої інстанції під час розгляду клопотання про арешт вищевказаного майно та своїм рішенням задовольнив його, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується доводів апелянта, викладених в його скарзі, стосовно відсутності в даному кримінальному провадженні повідомлення його підзахисній ОСОБА_8 про підозру чи вчинення певних слідчих дій відносно нього, колегія суддів вважає їх передчасними, оскільки досудове розслідування наразі триває, та зазначені в апеляційній скарзі обставини підлягають перевірці у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

З огляду на вищенаведене підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00000624 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4