Номер провадження: 11-кп/813/945/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, на строк 60 днів до 09.04.2023.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 наголошує про необ`єктивність та несправедливість постановленого рішення. Зазначає про те, що судом було встановлено обставини справи за відсутності матеріалів кримінального провадження, бездоказово встановлено наявність ризиків у справі. Поза увагою залишено ті обставини, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м. Херсоні, утриманців матір-інваліда та дітей. Доказів його негативної характеристики немає. Не доведено ризик впливу на свідків, оскільки вони знаходяться в м. Херсоні, а обвинувачений в м. Миколаєві. Апелянт наголошує про безпідставність утримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки слідчі дії не проводяться, вина обвинуваченого не доведена, потерпілий та свідки у справі відсутні. Захисник вказує про порушення конституційних прав обвинуваченого.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 через занятість залів судового засідання в Дніпровському апеляційному суді (м. Кривий Ріг) для проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді від нього до суду не надходило.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

При розгляді клопотання сторони обвинувачення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення 6 епізодів злочинів, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких і тяжких проти власності (розділ IV КК) та проти безпеки руху і експлуатації транспорту (розділ ХІ КК), але усі спрямовані за заволодіння чужим майном.

Раніше ОСОБА_8 був неодноразово судимий за вчинення аналогічних та інших умисних злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі та арешту.

Суду не надавалися відомості, що він до затримання працював, або ж мав чи має на цей час постійне джерело заробітку у законний спосіб. Відсутні відомості про наявність у нього будь-якого доходу, зайняття корисною діяльністю. При цьому суд врахував, що ОСОБА_8 не має членів сім`ї, які не можуть залишатись виключно без його нагляду, а його вік та стан здоров`я не перешкоджають триманню під вартою.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні і викладені в ухвали дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його майновий стан, суд дійшов висновку про необхідність встановити розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд вважав доведеними ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому ухвалив рішення про продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких даних на спростування існування вищевказаних ризиків стороною захисту надано не було. Також не було надано нових даних, які не були враховані судом раніше при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_8 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів наголошує, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним вище ризикам і забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Підстав, що перешкоджають обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, судом не встановлено.

Суд першої інстанції врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України та у відповідності до положень даної норми ухвалив обґрунтоване та законне рішення.

Підстав для скасування ухвали суду у зв`язку із незгодою сторони захисту із судовим рішенням, немає.

А тому доводи апелянта про недоведеність обставин, з якими закон пов`язує утримання особи під вартою, які, на думку сторони захисту, призвели до порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає непереконливими.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про недоведеність ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у справі, оскільки наявність цього ризику судом не було встановлено при ухваленні судового рішення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, на цій стадії кримінального провадження не перевіряються обставини доведеності вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, оскільки ці питання вирішуються судом під час судового розгляду по суті обвинувачення при ухваленні вироку, а тому доводи захисник про недоведеність вини ОСОБА_8 не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Жодними доказами не підтверджені доводи апелянта про відсутність негативної характеристики у обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність у нього утриманців. Судове рішення обґрунтовано тими відомостями про особу обвинуваченого, які були встановлені органом досудового розслідування і відсутні правові підстави вважати їх помилковими або недійсними.

Сам по собі факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання не спростовує доцільність застосування заходу забезпечення у кримінальному провадженні щодо нього.

Як установлено судом, ОСОБА_8 офіційно не має законних джерел до існування, осіб на утриманні, обвинувачується у вчиненні 6 епізодів злочинів проти власності, при цьому був раніше судимий за аналогічні кримінальні правопорушення, а тому його належна процесуальна поведінка може бути забезпечена лише в умовах подальшого утримання під вартою задля уникнення вчинення ним спроб переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Апеляційний суд вважає, що у вказаній справі суспільний інтерес превалює над приватним інтересом ОСОБА_8 .

Зважаючи на обсяг висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі доведеності вини у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, одне з яких є тяжким, його репутацію як раніше судимої особи, відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не знаходить правових підстав для скасування судового рішення та відмови в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як про це ставить питання апелянт.

Виходячи наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу.

З огляду на викладене вище, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 на строк 60 днів до 09.04.2023 - залишити без зміни.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4