Справа № 1-157/12
Провадження № 1/497/1/23
УХВАЛА

24.01.23 року колегія суддів Болградського районного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підсудного ОСОБА_8 , який доставлений в зал суду під вартою

розглянувши в місті Болграді Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Борисівка Татарбунарського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.9,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_8 згідно обвинувального висновку органами досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.9,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Постановою Болградського районного суду від 30.07.2020 року справа по зазначеному обвинувальному висновку призначеного до судового розгляду, та дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підсудного ОСОБА_8 було залишено без змін та продовжено строк тримання під вартою до ухвалення остаточного рішення по справі.

В судовому засіданні 24.01.2023 року підсудний ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на підписку про невиїзд, або інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, посилаючись на те, що він знаходиться під вартою в слідчому ізоляторі з листопада 2010 року, тобто майже 12 років, тобто протягом досить тривалого невиправданого обставинами справи, має міцні соціальні зв`язки (батьків, брата, сестру, дітей), характеризується позитивно, матір тяжко хворіє, потребує лікування, та він не збирається ухиляться від суду і зацікавлений в швидкому розгляді справи. Крім цьому зазначає, що особливо негативним є те, що досить тривале його тримання під вартою в слідчому ізоляторі обумовлене істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, допущеними судами першої і другої інстанції, та прийнятим рішенням Європейського суду з прав людини на його користь з приводу тривалості тримання під вартою без вироку суду. Тому вважає, що є всі підстави для звільнення його з під варти на підписку про невиїзд, або домашній арешт, що буде достатнім для забезпечення виконання обвинувачем покладених на нього обов`язків та швидшого розгляду справи.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання підсудного про зміну запобіжного заходу, та вважає що відсутні будь-які ризики подальшого його тримання під вартою.

Прокурор висловився проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , вважає, що зміна запобіжного заходу підсудному ОСОБА_8 може загрожувати суспільству, та перешкоджати розгляду справи, оскільки не всі свідки допитані, обвинувачений неодноразово змінював свої покази, і перебуваючи на волі, він може ухилитися від суду.

Вислухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 274 КПК України (1960 року) під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Так, 16.11.2010 року ОСОБА_8 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, що підтверджується копією відповідного протоколу від 16.11.2010 року (т. 3 а.с. 4 - 6).

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.11.2010 року строк затримання ОСОБА_8 був продовжений до десяти діб.

26.11.2010 року постановою Татарбунарського районного суду Одеської області відносно ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді взяття під варту, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком більше десяти років, у зв`язку з чим він може ухилитися від слідства і суду перебуваючи на волі, перешкоджати встановленню істини по справі. Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 продовжувався у встановленому КПК 1960 року порядку постановою Татарбунарського районного суду Одеської області, а також вироками Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.02.2012 року, Саратського районного суду Одеської області від 06.03.2014 року та Ізмаїльського міськрайонного суду, та ухвалою Болградського районного суду під час призначення судового розгляду.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, один з яких проти життя двох осіб, за який законом передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі. Судовий розгляд у цій справі не закінчений, підсудний ОСОБА_8 під час досудового слідства та попередніх розглядів справи неодноразово змінював свої покази, схиляючи, у свою чергу, свідків також до зміни своїх показів, що підтверджується матеріалами кримінальної справи та результатами попередніх розглядів справи, що на думку суду, перебуваючи на волі, він може перешкодити встановленню істини по кримінальній справі. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_8 раніше вже призначалося покарання у виді довічного позбавлення волі при попередньому розгляді справи, то, незважаючи на те, що ці рішення були скасовані, існує велика імовірність того, що ОСОБА_8 , знаючи про можливість призначення йому такого покарання, ухилиться від суду.

Щодо посилання підсудного на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, до суду не надано жодного доказу наявності у ОСОБА_8 дітей, тобто свідоцтв про народження, в яких він записаний як батько, а в рішенні Татарбунарського районного суду від 27.09.2010 року про розірвання шлюбу підсудного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке суду надав підсудний, взагалі зазначено, що подружжя спільних дітей не мають.

З наданих підсудним суду фотознімків про нібито його дітей, за відсутності свідоцтв про народження, в яких підсудний записаний як батько дитини, неможливо встановити зазначених осіб, та їх родинних відносин з підсудним.

Тобто підсудним в своєму клопотанні не надано відповідних і належних доказів щодо міцних соціальних зв`язків, та за весь час розгляду справи Болградським районним судом ніхто з родичів ОСОБА_10 до судового засідання не з`являвся.

Докази про важку хворобу матері підсудного ОСОБА_11 , 1957 року народження (т.3 а.с 82), на яку він посилається в своєму клопотанні також суду не надані.

Підсудний в своєму клопотанні просить змінити запобіжний захід на підписку про невиїзд, при цьому не зазначає за якою адресою ОСОБА_8 має місце проживання, як того передбачає ст. 151 КПК України (1960 року).

Щодо посилання підсудного та захисника на рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2022 року (заява № 106218/17 та 4 інші заяви), то даним рішенням встановлено порушення надмірного тримання під вартою під час досудового розслідування, а не судового розгляду.

Посилання підсудного ОСОБА_8 на те, що в даній справі не були належним чином продовжені строки досудового розслідування, та запобіжний захід йому продовжувався поза строками досудового розслідування, суд розцінює критично. Так справа була порушена за ст. 115 ч.2 п.1,6 КК України 15.11.2010 року (т.1 а.с. 1), у подальшому 18.11.2010 року було порушено справу за ст. 121 ч.1 КК України (т.1 а.с. 7), та дані кримінальні справи 18.11.2010 року були об`єднанні в одне провадження (т.1 а.с. 16-17), 19.01.2011 року за ст. 187 ч.4 КК України (т.1 а.с. 10-11), та відразу слідчим було об`єднано з попередніми кримінальними справами (т.1 а.с. 20).

Відповідно до ч.1 ст. 120 КПК України (1960 року) досудове слідство у кримінальних справах повинно бути закінчено протягом двох місяців. В цей строк включається час з моменту порушення справи до направлення її прокуророві з обвинувальним висновком чи постановою про передачу справи до суду для розгляду питання про застосування примусових заходів медичного характеру або до закриття чи зупинення провадження в справі. Цей строк може бути продовжено районним, міським прокурором, військовим прокурором армії, флотилії, з`єднання, гарнізону та прирівняним до них прокурором у разі неможливості закінчити розслідування до трьох місяців.

В матеріалах даної справи є в наявності постанова старшого слідчого СВ Татарбанарського РВ ГУМВС України в Одеській області від 14.01.2011 року про порушення клопотання про продовження строку досудового розслідування (т.1 а.с. 21), на якій є відмітка про те, що прокурором Татарбунарського району 15.02.2011 року "продовжено" строк досудового розслідування по кримінальній справі № 5, і засвідчено підписом прокурора.

Положеннями ст. 130 КПК України (1960) визначено, що про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова. Тобто положеннями КПК України (1963) не вимагалося обов`язкового складання постанови прокурором про продовження строку досудового розслідування.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у кримінальній справі № 5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 115 ч.2 п.1,6, ст. 187 ч.4 КК України, був затверджений прокурором 10.02.2011 року (т. 3 а.с. 108-145), 14.02.2011 року переданий на розгляд Татарбунарського районного суду Одеської області (т.3 а.с. 148), тобто в межах строку досудового розслідування, визначеного ст. 120 КПК України. А відтак і запобіжний захід підсудному ОСОБА_8 продовжувався під час діючого строку досудового розслідування.

Щодо посилання підсудного на те, що суд невірно трактує рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2022 року (заява № 106218/17 та 4 інші заяви), щодо зазначення тривалості тримання під вартою під час кримінального провадження, а не досудового розслідування, то слід зазначити, що підсудним суду було надано тільки стислий виклад зазначеного рішення, в якому навіть відсутнє прізвище підсудного ОСОБА_12 як скаржника, та яке позбавляє суд можливості дослідити у повному обсязі мотиви, доводи, та підстави прийнятого рішення за результатами розгляду скарги ОСОБА_12 та інших, тоді як повний текст даного рішення суду не надано, та навіть на офіційному сайті Міністерства юстиції України вказаний текст рішення відсутній, а в п.3 зазначеного рішення зазначено: цитата: "Постановляє, що ці заяви свідчать про порушення п. 3 ст. 5 Конвенції у звязку з надмірною тривалістю тримання під вартою під час досудового розслідування"

За час перебування на розгляді Болградського районного суду як підсудним так і його захисником неодноразово заявлялися клопотання про зміну запобіжного заходу, в яких судом було відмовлено, і ці рішення залишалися без змін при апеляційному їх оскарженні.

Крім цього, слід приймати до уваги поведінку підсудного під час судових засідань, в яких він неодноразово дозволяв себе вести зухвало, та висловлювався негативними гаслами та погрозами відносно інших учасників провадження, що свідчить про те, що перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, може реалізувати тиск та погрози на інших учасників процесу.

Відповідно до практики ЄСПЛ у справах "Волохін проти України", "Яллох проти Німеччини", "Амман проти Швейцарії" та "Маріянчук та інші проти України", безперервне тримання під вартою є виправданим за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи

Тримання під вартою ОСОБА_8 є виправданою за наявністю суспільного інтересу, (а саме пред`явлення обвинувачення щодо позбавлення життя двох осіб), який незважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до свободи особистості.

Враховуючи вищенаведене клопотання підсудного ОСОБА_8 про зміну йому запобіжного заходу задоволенню не підлягає, оскільки суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, суд приймає до уваги посилання підсудного ОСОБА_8 на наявність кримінального провадження в СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві № 00001 від 29.11.2018 року за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками правоохоронних органів під час затримання за підозрою у вбивстві, та вважає за необхідним витребувати інформацію зі СУ ТУ ДБР про результати досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, шляхом надіслання даної ухвали для виконання.

Керуючись ст.ст. 120,130148,149,151,165,165-2,273,274 КПК України 1960 року, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання підсудного ОСОБА_8 про зміну підсудному ОСОБА_8 запобіжного заходу - відмовити.

Зобов`язати СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві надати суду в строк до 15.02.2023 року, інформацію про результати досудового розслідування у кримінальному провадженню № 00001 від 29.11.2018 року за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень працівниками правоохоронних органів під час затримання за підозрою у вбивстві.

Оголосити в судовому засіданні перерву до 15.02.2023 до 11.30 години.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки передбаченими КПК України в редакції 1960 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ____________ ОСОБА_2

____________ ОСОБА_3