УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 317/1780/18

провадження № 51-3299ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_2 ,

встановив:

За вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що представник потерпілої не погоджується

із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, постановленою щодо

ОСОБА_2 , та порушує питання про її перегляд в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2, ч. 3 та ч. 6 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та її думка з приводу участі у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, касаційна скарга представника потерпілої не відповідає наведеним положенням процесуального закону.

Зокрема, представник потерпілої, обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається по суті на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, адвокат у скарзі не зазначає чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.

До того ж представнику потерпілої слід звернути увагу, що з урахуванням вимог, викладених у ч. 6 ст. 427 КПК України, копію оскаржуваного судового рішення,

як доданого до касаційної скарги додатку, вона має додати у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Крім того, поза увагою адвоката залишилось те, що відповідно до вимог п. 7 ч. 1

ст. 425 КПК України правом на касаційне оскарження наділений потерпілий або його законний представник чи представник лише у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Аналіз зазначеної норми вказує на те, що потерпілий як суб`єкт касаційного оскарження є носієм приватного інтересу.

Приватний інтерес у кримінальному процесі - це інтерес ненаділених державно-владними функціями учасників кримінального провадження, а також інтерес суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження, зумовлений їх соціальним статусом приватної особи, а не кримінальним процесуальним статусом.

Норма, передбачена п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК України, надає потерпілому право

на касаційне оскарження у частині, що стосується його інтересів, та містить обмеження - в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2021 року (справа № 641/5714/19, провадження № 51-536 кмо 20).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_2 залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5