Справа № 306/2064/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.12.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/338/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2022 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу на нього покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речовий доказ цифровий флеш носій Теаm 32 GB С142 з відеозаписами, залишено у матеріалах кримінального провадження.

Цивільні позови, заявлені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , задоволено частково.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, а в решті заявлених позовних вимог відмовлено і на користь потерпілої ОСОБА_8 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, а в решті вимог відмовлено.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

31 липня 2021 приблизно о 01-й годині ОСОБА_6 , знаходячись на вулиці Курортній села Поляна Мукачівського району, неподалік готельного комплексу Софія, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, безпричинно затіяв сварку з потерпілим ОСОБА_7 , у ході якої умисно наніс йому декілька ударів кулаком в обличчя .

У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений, знаходячись у приміщенні готельного комплексу Софія, який розташований у с. Поляна, вул. Курортна, 6 Мукачівського району, тобто у громадському місці, яке призначене для відвідування його людьми та є доступним для широкого кола людей, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизначених правил поведінки і моральності, безпричинно затіяв сварку з потерпілим ОСОБА_7 , у ході якої умисно наніс потерпілому один удар в обличчя лівою рукою зажатою в кулак, а після нанесеного удару руками штовхнув останнього. Після цього обвинувачений, продовжуючи єдиний злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї території готельного комплексу Софія повалив останнього на землю і тримаючи лівою рукою потерпілого, який знаходився в лежачому положенні на землі, наніс йому ще декілька ударів правою рукою зажатою в кулак, в ділянку обличчя, голови, грудної клітки та лівого плеча, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців правої та лівої підорбітальної ділянки, грудної клітки ліворуч, лівого плеча по внутрішній поверхні в середній третині, ЧМТ, струс головного мозку, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім цього, 31.07.2021 приблизно о 01 год 40 хв обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні готельного комплексу Софія, який розташований у с. Поляна, вул. Курортна, 6 Мукачівського району, тобто у громадському місці, яке призначене для відвідування його людьми та є доступним для широкого кола людей, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, безпричинно руками штовхнув адміністратора готельного комплексу ОСОБА_8 , в результаті чого остання впала на підлогу. Після цього обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свій єдиний злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , знаходячись на території готельного комплексу Софія, штовхнув останню руками від себе, після чого наніс їй один удар лівою рукою зажатою в кулак у область голови, а коли остання з метою припинення протиправних дій з боку обвинуваченого, що виразилося в нанесенні серії ударів потерпілому ОСОБА_7 , почала хапати своїми руками обвинуваченого, у цей момент ОСОБА_6 наніс їй один удар правою рукою зажатою в кулак в область голови та, схопивши руками за волосся, повалив її на землю, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців правого передпліччя, кисті, лівої гомілки, ЗЧМТ, струс головного мозку, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, як такі, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності.

Вищевказана дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має намір відшкодувати заподіяну шкоду. Крім того звертає увагу на те, що конфлікт між ним та потерпілим тривав недовго. Просить вирок змінити та призначити йому покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вищевказаних сторін, береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому та захисниці, потерпілим та їх представнику направлено відповідно до вимог закону, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення сторони захисту та потерпілої сторони про час та місце апеляційного розгляду; представник потерпілого також повідомлений за допомогою смс-повідомлення; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого, захисника, потерпілих та представника не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнається такими, що ґрунтуються на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про його особу обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання. У тому числі, судом взято до уваги те, що передбачене ч. 1 ст. 296 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, - відсутні.

За змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільненням від відбування цього покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік, судом першої інстанції були дотримані вищенаведені норми матеріального права, а також дана належна оцінка обставинам кримінального провадження.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що призначене ОСОБА_6 покарання є занадто суворим, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд визнає і твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має намір відшкодувати заподіяну шкоду, конфлікт між ним та потерпілим тривав недовго. При цьому, апеляційний суд вважає, що наведені доводи взяті до уваги судом першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання і в свою чергу не дають підстав для пом`якшення призначеного покарання, у тому числі й призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, призначене ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а також звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком 1 рік, відповідає як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, та сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних та нових кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона захисту, будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, без поважних причин не з`явилася у судове засідання та, відповідно, не надала жодних доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції.

Разом із тим, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Вищенаведені обставини, у тому числі і характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення, на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 буде можливим у разі призначення йому покарання у виді штрафу, і при цьому, на переконання апеляційного суду, призначене ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Також, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно працевлаштований і з урахуванням його бездоганної поведінки та сумлінного ставлення до праці перестав бути суспільно небезпечним. Разом із тим, стороною захисту не надано відомостей про те, що обвинувачений відшкодував заподіяну вчиненим ним кримінальним проступком шкоду чи вживав заходи спрямовані на її відшкодування.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вирок щодо ОСОБА_6 у частині вирішення цивільного позову, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому відповідно до ст. 349 КПК України також не переглядається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана обвинуваченим ОСОБА_6 апеляційна скарга як безпідставна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 02.05.2022 щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: