Справа № 761/7736/23
Провадження № 1-кс/761/5231/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на думку захисника, незаконно утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновків про відсутність підстав, передбачених ст.206 КПК України, для негайної доставки ОСОБА_3 до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КПК України - якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, у своїй скарзі адвокат ОСОБА_2 зазначає, що 30.11.2022 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено обвинувальний вирок, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності усього майна, окрім квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

При цьому, на підставі ч. 4 ст. 374 КПК України у зв`язку з ухваленням обвинувального вироку, колегією суддів було вирішено обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання ироком законної сили, відповідно до вказаного вироку, обвинуваченого ОСОБА_3 було взято під варту в залі суду негайно після проголошення судового рішення.

Водночас, як зазначає у своїй скарзі адвокат ОСОБА_2 , вказане кримінальне провадження наразі перебуває у провадженні Київського апеляційного суду у зв`язку з оскарженням вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2022 року.

Отже, з наданої слідчому судді інформації вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримується під вартою на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2022 року у справі 760/11528/15-к, згідно з яким, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ст. 374 КПК України.

Тобто, наведене не дає підстав для висновку про існування відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що ОСОБА_3 утримується під вартою за відсутності судового рішення, а тому слідчий суддя не вбачає правових підстав для негайної доставки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва для з`ясування підстав позбавлення свободи.

У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 4 червня 2015 року, Європейський суд з прав людини чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції.

Суд зазначив, що попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що питання щодо доцільності та обґрунтованості тримання ОСОБА_3 під вартою наразі перебуває у віданні саме Київського апеляційного суду, та не може входити до повноважень слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Враховуючи наведене, на час надходження до Шевченківського районного суду м.Києва скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України, слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що останній утримується під вартою без відповідних на те підстав, рішення суду, та підлягає доставці до суду і звільненню з-під варти саме в порядку ст. 206 КПК України, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 26, 206, 303, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

відмовити у постановленні ухвали про негайну доставку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва.

Матеріали скарги повернути адвокату ОСОБА_2 .

Ухвала на підставі ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1