490/971/23 23.02.2023
н/п 1-кс/490/1450/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/971/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Херсонській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Голопристанського відділу Скадовської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Скадовськ Херсонської області, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом УСБУ в Херсонській області за процесуального керівництва Голопристанського відділу Скадовської окружної прокуратури Херсонської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000256 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за наступних обставин.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, російська федерація, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН: № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року N 3314 (XXIX) "Визначення агресії", серед іншого, вказано, що застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою першою всупереч Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави, або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

-застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що перебувають на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, всупереч умовам, передбаченим в угоді;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, регулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з статтями 1-2, 73, 132-134 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Отже, з урахуванням викладеного на території України розпочався збройний конфлікт внаслідок акту агресії рф при наступних обставинах.

Президент рф, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники вищого політичного керівництва рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

22 лютого 2022 року президент російської федерації направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

У подальшому збройні сили рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією при цьому нанесли ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також ввели на територію суверенної держави війська країни-агресора.

Таким чином, дії рф проти України, які тривають з 24.02.2022 і до цього часу підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому їх слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.

У зв`язку з цим на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (з урахуванням змін, внесених указами Президента України), в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який триває по теперішній час.

У період з 24.02.2022 і по теперішній час більшу частину Херсонської області захоплено представниками зс рф та на даний час відповідна частина території України, у тому числі, населені пункти м. Скадовськ та Скадовський район Херсонської області знаходяться під тимчасовою окупацією держави-агресора.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25 квітня 2022 року «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року», Скадовська міська територіальна громада Херсонської області внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та не виключалась з нього в наступних його редакціях.

З метою набуття російською федерацією суверенних прав на тимчасово окуповану територію Скадовської міської територіальної громади Херсонської області невстановленими представниками держави-агресора російської федерації утворено Скадовський муніципальний округ та військово-цивільну адміністрацію округу.

Досудовим розслідуванням отримані фактичні дані, що громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи радикально налаштованим до діючої легітимної влади в Україні, у травні 2022 року, більш точної дати не встановлено, перебуваючи у м. Скадовську Херсонської області, достовірно знаючи, що військовослужбовці рф окупували частину області, у тому числі Садовський район та м. Скадовськ, та продовжують окупаційну діяльність на території України, не маючи до цього будь якого досвіду роботи в органах влади та місцевого самоврядування, реалізуючи свої політичні амбіції, вступив у злочинну змову з невстановленими представниками держави-агресора та добровільно зайняв посаду першого заступника голови у незаконному та підконтрольному представникам російської федерації органі влади Військово-цивільній адміністрації Скадовського району, створеному на тимчасово окупованій території Скадовської міської територіальної громади.

Так, ОСОБА_8 , починаючи з червня 2022 року, використовуючи незаконно набуті повноваження першого заступника керівника незаконного органу влади, діючи умисно, від імені Військово-цивільної адміністрації Скадовського району та в інтересах держави агресора, за силової підтримки збройних сил держави-агресора, проводить «офіційні» зустрічі із делегаціями посадовців з російської федерації, надає російським засобам масової інформації інтерв`ю, у яких публічно схвалює дії окупаційної влади та збройних сил російської федерації, здійснює активну діяльність по підбору працівників та персоналу до зазначеного окупаційного органу влади, та підпорядкованих йому установ і організацій.

Викладене підтверджує фактичну участь ОСОБА_7 у діяльності окупаційної адміністрації держави-агресора російської федерації та виконання відповідних функцій заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, тобто в окупаційній адміністрації держави-агресора російської федерації

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, безпосередньо підтримує тісні стосунки з представниками спецслужб країни агресора, які окупували територію України, та створеної ними Скадовської військової цивільної адміністрації, та на даний час постійно перебуває на фактично окупованій території України внаслідок збройного наступу та воєнної агресії проти України, а також виїжджає на тимчасово окуповану територію АР Крим, умисно переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території Херсонської області з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, використовуючи знайомство та різноманітну залежність від останнього свідки по даному провадженню, значна частина яких перебуває на окупованій російською федерацією частині території України, ОСОБА_7 може здійснювати на них вплив, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань, з урахуванням викладених обставин, перебуваючи на волі, в умовах збройної агресії рф проти України та ведення бойових дій ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчинення злочину, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав у ньому викладених, просила про його задоволення.

Захисник підозрюваного проти задоволення вказаного клопотання не заперечував.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

31.01.2023 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, про що у загальнодержавному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр» розміщено відповідне повідомлення в порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні.

Підозрюваний ОСОБА_7 , будучи викликаним до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 01.02.2023, 04.02.2023, 07.02.2023 року до слідчого найближчого територіально розташованого підрозділу СБУ не з`явився, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваного ОСОБА_7 на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також у зв`язку з не встановленням його точного місця перебування, постановою слідчого від 08.02.2023 р. ОСОБА_7 оголошено у розшук, проведення якого доручено працівникам оперативних підрозділів Скадовського РВ УСБ України.

В ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 мешкає та здійснює свою діяльність на посаді т.зв. «заступника голови адміністрації міста Скадовськ та Скадовського району» на території Скадовського району Херсонської області.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 15.07.2022 р. за № 0000256 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрюваний не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про його ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджується даними:

- повідомлення та рапорту про виявлене кримінальне правопорушення від 14.07.2022, згідно якого в умовах повномасштабного військового вторгнення російської федерації в Україну та оголошення воєнного стану на всій території України, фактичної окупації Херсонської області громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно зайняв посаду в окупаційному органі влади, створеному військово-цивільною адміністрацією російської федерації - заступник керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації;

- протоколу огляду від 20.07.2022 телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 у ході чого зафіксована діяльність ОСОБА_7 як посадової особи окупаційного органу влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації;

- протоколу огляду від 18.08.2022 телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 у ході чого зафіксована діяльність ОСОБА_7 як посадової особи окупаційного органу влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , який показав, що ОСОБА_7 добровільно зайняв посаду в окупаційному органі влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації, на якій вчиняє дії щодо на якій вчиняє дії з реалізації та підтримки рішень і дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , який показав, що ОСОБА_7 добровільно зайняв посаду в окупаційному органі влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації, на якій вчиняє дії щодо на якій вчиняє дії з реалізації та підтримки рішень і дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора. Крім того, свідок ОСОБА_10 показала, що перебуваючи на вказаній незаконній посаді ОСОБА_7 надав вказівку та особисто приймав участь у передачі майна АТ «Ощадбанк» на користь представників держави-агресора, їх збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , який показав, що ОСОБА_7 добровільно зайняв посаду в окупаційному органі влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації, на якій вчиняє дії щодо на якій вчиняє дії з реалізації та підтримки рішень і дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_12 , який показав, що ОСОБА_7 добровільно зайняв посаду в окупаційному органі влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації, на якій вчиняє дії щодо на якій вчиняє дії з реалізації та підтримки рішень і дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора;

- протоколу проведення впізнання особи за фотографіями, проведеного із свідком ОСОБА_12 , під час чого останній упізнав ОСОБА_7 як особу, яка зайняла посаду в окупаційному органі влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_13 , який показав, що ОСОБА_7 добровільно зайняв посаду в окупаційному органі влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації, на якій вчиняє дії щодо на якій вчиняє дії з реалізації та підтримки рішень і дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора;

- протоколу проведення впізнання особи за фотографіями, проведеного із свідком ОСОБА_13 , під час чого останній упізнав ОСОБА_7 як особу, яка зайняла посаду в окупаційному органі влади - заступника керівника так званої Скадовської військової цивільної адміністрації;

- протоколу огляду Інтернет ресурсу https://egrul.nalog.ru/ - «ЕГРЮЛ/ЕГРИП - единый государственный реестр юридических лиц/единый государственный реестр индивидуальных предпринимателей», у ході чого встановлени відомості щодо офіційної реєстрації російською федерацією незаконно створеного на тимчасово окупованій території Херсонської області органу окупаційної влади - так званої Скадовської військової цивільної адміністрації.

При цьому, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом під час розгляду кримінального провадження, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 , який має зареєстроване місце проживання у м. Скадовськ Скадовського району, що є тимчасово окупованою територією Херсонської області, виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, проводить «офіційні» зустрічі із делегаціями посадовців з російської федерації, надає російським засобам масової інформації інтерв`ю, у яких публічно схвалює дії окупаційної влади та збройних сил російської федерації, здійснює активну діяльність по підбору працівників та персоналу до зазначеного окупаційного органу влади, та підпорядкованих йому установ і організацій, активно співпрацюючи з окупаційною владою рф обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, ризику продовження вчинення злочину та вчинення іншого злочину, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час судом не допитані, а також ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, яка хоча і є не судимим, проте обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваному ОСОБА_7 , відносно якого необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1