Cправа №991/6478/22
Провадження №11-сс/991/42/23
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

осіб, які подали скаргу, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20.12.2022 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали до суду апеляційну скаргу з доповненнями, у якій зазначають, що:

1. слідчий суддя відмовив у задоволенні скарги на підставі пояснень представника адміністративного складу НАБУ ОСОБА_9 про те, що наведені у заяві кримінальні правопорушення належать до підслідності Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), а не НАБУ. Однак, такий висновок є передчасним, оскільки не виносилась постанова про підслідність;

2. ОСОБА_9 не є детективом, а тільки на детектива поширюються приписи ст.214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР, він - підозрюваний у аналогічних службових злочинах і надана йому 11.01.2023 довіреність, підписана ОСОБА_10 , який звільнений із посади у середині 2022 року, є не дійсною;

3. із заявлених кримінальних правопорушень слідчий суддя розглянув тільки ст.364 КК України, що суперечить ст.214, ч.2 ст.218 КПК України;

4. слідчий суддя не взяв до уваги, що існує ухвала, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою №952 та наведеними у ній службовими злочинами;

5. посилання на практику Верховного Суду у справі №556/450/18 безпідставне, оскільки це рішення суперечить положенням ст.214 КПК України;

6. доводи слідчого судді щодо кваліфікації злочинів та розміру шкоди передчасні, адже ці питання досліджуються і перевіряються під час досудового розслідування.

Просять:

1. скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20.12.2022;

2. визнати протизаконною бездіяльність уповноважених осіб НАБУ щодо не дотримання ними своїх службових обов`язків і вимог ст.214, ч.2 ст.218, ст.38 КПК України;

3. зобов`язати детектива НАБУ виконати ст.214 КПК України та внести відомості за текстом заяви №952.

ОСОБА_8 та представник НАБУ, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули. ОСОБА_8 надіслав до суду клопотання, у якому просив розгляд апеляційної скарги здійснювати без його участі.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі зазначених осіб.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, наведені у ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

06.12.2022 ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 направлено до НАБУ заяву №952 про групові службові злочини прокурорів Офісу Генерального прокурора щодо покриття масових корупційних злочинів службових осіб ДБР, передбачені ч.2 ст.364, ст.111, ч.2 ст.382, ст.127, ст.365, ч.5 ст.186 КК України.

16.12.2022 до слідчого судді Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність НАБУ щодо невнесення відомостей до ЄРДР, у якій вони просили зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести відомості про кримінальні правопорушення, тобто виконати вимоги, визначені ст.214 КПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновків, що:

1. слід обмежитися розглядом скарги лише у частині невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст.364 КК України, яке належить до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду та, за доводами заявників, вчинене посадовими особами Офісу Генерального прокурора та ДБР;

2. у скарзі та долученій до неї заяві відсутні дані, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення вказаними особами кримінального корупційного правопорушення, а заявниками не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність початку досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому до ЄРДР відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Положеннями ч.4 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Із наведеного слідує, що внесенню в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність у заяві або повідомленні даних про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, провадження №51-4229км20, дійшов до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких вноситься до ЄРДР.

Оскільки відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, помилковим є твердження апеляційної скарги про безпідставність посилання слідчого судді на практику Верховного Суду у справі №556/450/18 і не дотримання положень ст.214 КПК України.

У заяві від 06.12.2022 зазначено про групові службові злочини прокурорів Офісу Генерального прокурора щодо покриття масових корупційних злочинів службових осіб ДБР. Зазначені дії кваліфіковано за ч.2 ст.364 КК України.

Диспозицією ст.364 КК України визнано кримінально караним зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, а ч.2 цієї статті - те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, тобто такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Одним з елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, є наслідок у вигляді завдання тяжких наслідків, тобто таких наслідків, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Отже, вказане кримінальне правопорушення є злочином із матеріальним складом, оскільки передбачає наявність завдання тяжких наслідків та визнається закінченим, якщо діяння винуватої особи спричинило такі наслідки.

Однак обставин, які б підтвердили чи свідчили про вчинення зазначеними у заяві особами цього кримінального правопорушення, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не наведено. Викладені відомості щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, не місять даних про обставини, що можуть свідчити про вчинення саме цього кримінального правопорушення, зокрема, інформації щодо об`єктивної сторони, та є лише припущенням ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про неправомірність дій вказаних службових осіб. Не наведено у колективній заяві й обґрунтування настання тяжких наслідків, заподіяних кримінальним правопорушенням, у вигляді матеріальної та моральної шкоди у розмірі близько 80 млн грн, механізму їхнього заподіяння службовими особами Офісу Генерального прокурора та ДБР, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і наслідками.

Відтак, розглядаючи скаргу щодо бездіяльності уповноважених осіб НАБУ стосовно заяви від 06.12.2022, слідчий суддя дійшов до правильного висновку про відсутність у заяві відомостей, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення кримінального корупційного правопорушення.

Із огляду на це неспроможним є посилання в апеляційній скарзі на те, що доводи слідчого судді щодо кваліфікації злочинів та розміру шкоди передчасні.

Статтею 33-1 КПК України встановлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті. Інші суди, визначені цим Кодексом, не можуть розглядати кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, які віднесені до підсудності Вищого антикорупційного суду (крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої статті 34 цього Кодексу).

Також відповідно до приписів ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

А тому правильним є висновок слідчого судді про необхідність розгляду скарги у частині невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст.364 КК України, яке належить до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду.

Водночас, у зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апеляційної скарги про те, що, дійшовши вищевказаного висновку, слідчий суддя порушив ст.214, ч.2 ст.218 КПК України.

Як вбачається з довіреності №3 від 08.01.2022, заступник начальника відділу по роботі зі свідками та заявниками Управління по роботі з громадськістю НАБУ ОСОБА_9 уповноважений підписувати та подавати від імені та в інтересах НАБУ заяви, пояснення, клопотання, скарги тощо. Ця довіреність видана до 10.01.2023 та, окрім інших реквізитів, містить підпис директора НАБУ ОСОБА_12 .

Враховуючи, що ОСОБА_9 , здійснюючи представництво інтересів НАБУ, скористався, у межах наданих йому повноважень, своїм правом на подання пояснень та письмово висловив позицію щодо скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею безпідставно враховано пояснення представника НАБУ ОСОБА_9 , оскільки він не є детективом, а надана йому довіреність не чинна.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчим суддею не надано жодної оцінки вказаним поясненням представника НАБУ, а лише викладено їхню суть щодо поданої скарги, тому безпідставним є твердження апеляційної скарги про те, що слідчим суддею необґрунтовано, за відсутності постанови прокурора про визначення підслідності, враховано ці пояснення та зроблено висновок про те, що підслідність злочинів, викладених у заяві №952, буде визначена не за детективами НАБУ.

Крім того, як зазначалось вище, відповідно до ч.6 ст.13 Закону судами повинні враховуватись лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, із чого слідує, що висновки інших судів правового значення не мають. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя не взяв до уваги, що існує ухвала, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою №952 та наведеними у ній службовими злочинами, є таким, що не ґрунтується на положеннях закону.

Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються незгоди з оскаржуваним рішенням та не узгоджуються з приписами чинного законодавства.

Згідно із ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Із огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.376, 404, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20 грудня 2022 року - без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4