Справа №577/4432/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/966/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Своє клопотання мотивував тим, що ризики передбачені п.1 та 5 ч.1 ст. 177 КПК, які мали місце на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати та до спливу строку тримання під вартою судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений. Обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Про існування вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України. Санкція ч.3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років, а санкція ч.4 ст. 185 КК України - від п`яти до восьми років позбавлення волі. На розгляді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з 01.06.2022 року перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України.

23 березня 2023 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області клопотання прокурора задоволено та було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 24 години 21 травня 2023 року, з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вид цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Свої вимоги захисник ОСОБА_7 обґрунтувала наступним.

Зазначає, що згідно ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити: виклад обставин, на підставі яких вказана особа дійшла висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини та обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Ці вимоги Закону у вказаному клопотанні дотримані не були.

Вказує, що підзахисний дійсно не має постійної роботи, бо в умовах війни важко знайти постійну роботу, але він працював без офіційного оформлення на роботу і отримував тимчасові заробітки, утримував сім`ю.

Виходячи з сукупності обставин, які маються по справі та зазначені в апеляційній скарзі, в ухвалі суду від 23.03.2023р. не обґрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 повідомлені належним чином. При цьому, від захисника та прокурора надійшли заяви, про розгляд провадження здійснювати без їх участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, в якому прокурор посилався на існування ризиків, передбачених.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України судом було встановлено, що стороною обвинувачення надані докази наявності ризиків, передбачених п.1, 5 ч.І ст.177 КПК України. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів передбачених ч.З ст, 185, ч.4 er. 185 КК України. При цьому ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, зокрема і за вчинення злочинів проти власності, ніде не працює, не мас офіційних джерел доходу. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 згідно постанови слідчого від 20.10.2022 року перебував у розшуку та ухвалою слідчого судці від 24.10.2022 року було надано дозвіл на його затримання. Вказане у сукупності свідчить про те, що обвинувачений може як ухилятися від суду, так і вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в інших кримінальних провадженнях, як і наявність на утриманні неповнолітньої дитини та бажання проходити військову службу, не спростовує ризиків, передбачених п. 1 та п,5 ч.І ст, 177 КПК України. Отже, у судовому засіданні не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Саме з врахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, який йому інкримінується, кореспондується, з характером суспільного інтересу, є співмірним з існуючими ризиками, що у свою чергу свідчить про недостатність застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заход.

Таким чином, на спростування доводів апеляційної скарги щодо недоведеності прокурором існування ризиків, підставою для продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 дані та встановлені судом обставини, яки свідчать про те, що ризики, передбачені п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та на які вказував прокурор, існують та не зменшились, і висновок суду про те, що запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, неможливо, є обґрунтованим та вмотивованим, і з таким висновком колегія суддів погоджується в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів при прийнятті даної ухвали, звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчененні тяжких злочинів, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу та адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськайонного суду Сумської області від 23 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 год. 00 хв. 21 травня 2023 року з раніше визначеними умовами та розміром застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4