КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «2Х2 ФІНАНС» адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ТОВ «2Х2 Фінанс», , із забороною розпоряджатись та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні №0003054 від 21.10.2020 року кінцевого рішення, а також заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначеного об`єкта нерухомого майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання відмовити.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що вказане майно не може вважатись речовим доказом у справі, оскільки воно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить на собі жодних слідів та інших відомостей, що можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, тощо. Крім того, з аналізу доказів, котрі на даний час, містяться в матеріалах кримінального провадження №0003054, на думку представника власника майна, можна дійти висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, за ознаками вчинення якого здійснюється досудове розслідування, оскільки всі дії щодо вказаного майна вчинено виключно в межах закону, а відтак відсутні підстави для арешту цього майна.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, розгляд клопотання проводився без виклику представника власника майна, про наявність оскаржуваної ухвали стало відомо лише 28.07.2022 року.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003054 від 21.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановленими особами за участю осіб, які надають публічні послуги здійснюється зловживання своїми повноваженнями, чим завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам окремих громадян.

Так, 05 грудня 2007 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_8 договір позики грошових коштів (надалі Договір 1), на підставі якого передав ОСОБА_8 кошти у розмірі 50 500,00 гривень, на строк до 01 січня 2014 року, а 14 лютого 2008 р. уклав другий Договір позики грошових коштів (надалі - Договір 2), на підставі якого передав ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 1010000,00 гривень, на строк до 01 січня 2014 року для придбання трикімнатної квартири загальною площею 75,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, грошові кошти, що були запозичені не повернув. Пізніше відкрита спадщина, спадкоємці ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є громадянами Сполучених Штатів Америки та проживають за межами України. 24 червня 2014 р. за заявами Спадкоємців ОСОБА_8 . Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 відкрила спадкову справу. У спадок Спадкоємці ОСОБА_8 отримали наступне майно: двокімнатну квартиру заадресою: АДРЕСА_3 , трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , транспортний засіб Volkswagen Т4.

15 липня 2014 р. ОСОБА_12 звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 із заявою про претензії кредитора ОСОБА_8 до його спадкоємців. Зазначена заява була долучена до спадкової справи, а 15 вересня 2014 р. пред`явив о Відповідача - 1 і Відповідача - 2, спадкоємців Спадкодавця, вимогу (претензію) щодо обов`язку спадкодавця повернути грошові кошти на підставі Договорів 1 і 2.

Так як гроші повернуті ОСОБА_13 не були, останній звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до спадкоємців ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Рішенням Шевченківського районного суду від 29 вересня 2016 року (справа 761/30298/14-ц, суддя ОСОБА_14 ) задоволено частково позов ОСОБА_7 до громадян Сполучених Штатів Америки ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про накладення стягнення на майно спадкодавця.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року по справі № 761/30298/14-ц не було оскаржене та вступило в законну силу.

За заявою стягувача ОСОБА_7 у Шевченківському районному відділі Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) були відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з боржників - спадкоємців ОСОБА_10 та ОСОБА_9 майна та коштів зазначених у рішенні суду.

Окрім того, у грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором( справа 761/37087/14-ц, судця ОСОБА_16 ) В судовому засіданні 06.07.2015 року судом було проведено заміну відповідача ОСОБА_8 на спадкоємців - відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в зв`язку зі смертю ОСОБА_8 25 грудня 2013 року. Судом вирішено: «Позов Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк`до ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Таким чином щодо майна ОСОБА_8 , спадкоємцями якого є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 наявні два стягувача- ОСОБА_7 та Публічне акціонерне товариство`ОТП Банк».

За заявами стягувача ОСОБА_7 у Шевченківському районному відділі Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) були відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з боржників - спадкоємців ОСОБА_10 та ОСОБА_9 майна та коштів зазначених у рішенні суду.

Також, за заявами Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у Шевченківському районному відділі Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) були відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з боржників - спадкоємців ОСОБА_10 та ОСОБА_9 коштів зазначених у рішенні суду.

Пізніше, зазначені виконавчі провадження були об`єднані по кожному боржнику. В результаті об`єднання зазначених проваджень було створено зведене виконавче провадження №ВП 62452478.

У рамках даних виконавчих проваджень мало відбутися стягнення боргу з боржників,/задоволення позовних вимог стягувачів/позивачів, а відтак мали бути виконані судові рішення.

Проте, 10.11.2021 року виявлено, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира, яка була набута у спадок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_8 та мала бути стягнута на користь стягувачів у виконавчих провадженнях, незаконно вибула з їх володіння, тобто квартира за адресою: АДРЕСА_2 , однак квартира з 27.10.2021 року належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «2X2 Фінанс», .

Так, 27.10.2021 о 14:44:16 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 був внесений відповідний запис. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 2689, виданий 27.10.2021 року, видавник ОСОБА_17 ПН Київського МНО. ц
Таким чином у органу досудового розслідування є підстави вважати, що група невстановлених осіб за участю осіб, які надають публічні послуги, здійснено кримінальне правопорушення з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_1 .
Постановою слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 від 01.12.2021 року вказане у клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні №0003054 від 21.10.2020 року речовим доказом.
03.12.2021 рокупрокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ТОВ «2Х2 Фінанс», , із забороною розпоряджатись та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні №0003054 від 21.10.2020 року кінцевого рішення, а також із забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання про арешт майна, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

На думку колегії суддів, клопотання сторони обвинувачення щодо арешту вказаного майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки зазначені в клопотанні прокурора підстава та мета, не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься жодного доказу того, що вказане в клопотанні майно відповідає, критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання цього майна речовим доказом у провадженні є формальною.

В постанові слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 від 01.12.2021 року про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні не міститься достатнього обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає вказане вище майно.

Тобто, правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України, на наявність якої посилається сторона обвинувачення у своєму клопотанні, відсутня, а тому відсутні і підстави для задоволення вказаного клопотання.

Таким чином, на підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, ухвала слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року підлягає скасуванню,а апеляційна скарга представника власника майна ТОВ «2Х2 ФІНАНС» адвоката ОСОБА_5 задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 про арешт майна, який при викладених обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «2Х2 ФІНАНС» адвоката ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ТОВ «2Х2 Фінанс», , із забороною розпоряджатись та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні №0003054 від 21.10.2020 року кінцевого рішення, а також заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ТОВ «2Х2 Фінанс», , із забороною розпоряджатись та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні №0003054 від 21.10.2020 року кінцевого рішення, а також забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3189/2022 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_19
Доповідач: ОСОБА_1