СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/3754/23
пр. № 1-кп/759/893/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001001, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2022 р. стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0001001, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2022 р. стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

До початку судового розгляду між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 досягнуто угоди.

Відповідно до обвинувального акта та угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено до 20.05.2023.

Відповідно до ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

14.06.2022 солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу під час мобілізації до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №5 від 14.06.2022 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Однак, під час дії воєнного стану напередодні 10.11.2022 у військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на самовільне залишення військової частини, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків з військової служби, на виконання якого останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68, 128 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану 10.11.2022 близько 20 год 30 хв самовільно залишив місце служби (м. Київ, перехрестя вул. Стеценка та вул. Палладіна (палаткове містечко, № будинку нема), після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до моменту його затримання 13.02.2023 у порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

15.03.2023р. між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження у кримінальному провадженні № 0001001від 17.12.2022, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , відповідно до положень ст. ст. 52, 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості від 15.03.2023 обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнає повністю та щиро кається у вчиненому.

Сторони угоди, враховуючи те, що ОСОБА_3 щиро покаявся, позитивно характеризується за місцем свого проживання, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, беручи до уваги інтереси суспільства в забезпеченні швидкого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень, погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст. 407 КК України, а саме 4 (чотири) місяці арешту з відбуванням на гауптвахті.

Обвинуваченому, захиснику, прокурору судом роз`яснено наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, згідно з ч. 2 ст. 473 КПК України, а також про те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право протягом встановлених строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення, звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, пояснив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, кваліфікацію та покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, а саме: призначення йому покарання за ч.5 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) місяців арешту на гауптвахті.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку він уклав добровільно, надав згоду на призначення обумовленого сторонами покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , підтримав позицію обвинуваченого та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав укладену угоду про визнання винуватості та просив затвердити угоду. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, прокурору зрозумілі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внаслідок якого шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Покарання, що узгоджено сторонами угоди, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого, та враховує пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а отже є обґрунтованим, відповідає меті покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Також суд зауважує, що покарання визначено сторонами з урахуванням ч.2 ст. 5 КК України (закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі).

Таким чином, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Частиною 5 статті 469 КПК України визначено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди від 15.03.2023 про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Ухвалою слідчого судді від 16.02.2023р. до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено судом згідно ухвали від 07.03.2023р. - по 05.04.2023р. включно.

З огляду на призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд вважає, що застосований до останнього запобіжний західу вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001001 від 17.12.2022р., укладену 15.03.2023 р. між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці із відбуванням на гауптвахті.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 13 лютого 2023 року.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1