Провадження по справі №1-кп/522/1726/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000586 від 20 березня 2016 року, на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, маючого неповну вищу освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

-вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02.09.2019 за ст.ст. 185 ч. 1, 186 ч. 2, 289 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна, який змінено постановою Верховного суду від 04.02.2021 року, остаточно визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2021 за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання призначене на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна, -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

20.03.2016 року ОСОБА_3 , знаходячись в денний час на вулиці Сєрова кут вулиці Колонтаївська в місті Одеса, побачив жінку, в руці якої знаходився мобільний телефон.
В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону.
Реалізуючі свій злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання мобільний телефон, 20.03.2016 року приблизно о 12:00 годині, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 , 1954 року народження, яка знаходилася на вулиці Серова кут вулиці Колонтаївська в місті Одеса, та умисно, відкрито, з корисливих мотивів, шляхом ривку, вирвав з руки ОСОБА_5 належний їй мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S» , ІМЕІ: НОМЕР_1 , в корпусі червоного кольору, вартістю 20 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» за абонентським номером: НОМЕР_2 , вартості не представляє.
Відкрито викравши майно ОСОБА_5 в розмірі 20 000 гривень, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення скрився, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальний збиток у вказаному розмірі.
У судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_3 неоднаразово змінював свою позицію щодо визнання та невизнання провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Так, на початку судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 186 КК України, обвинувачений вину у вчиненні здлочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України визнав частково, пояснюючи, що в його діях наявні ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, який він вчинив 20.03.2016 шляхом таємного викрадення телефону з кишені потерпілої ОСОБА_5 . В подальшому викрадений телефон обвинувачений продав. Модель та колір телефону, обвинувачений не пам`ятав.
Проте, в судовому засіданні від 12.08.2022 обвинувачений ОСОБА_3 змінив свої свідчення та відмовився від визнання своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення від 20.03.2016 стосовно потерпілої ОСОБА_5 , пояснивши, що мобільний телефон потерпілої він купив у невідомої йому особи в районі залізничного вокзалу в м. Одесі, після чого сдав його у ломбард, розташований на вул. Преображенській в м. Одесі. Пояснити причини, чому потерпіла в ході досудового розслідування кримінального провадження опізнала його як особу, яка вчинила стотовно неї грабіж, обвинувачений ОСОБА_3 не зміг. Від відомостей, зазначених у явці з провининою, відмовився, пояснюючи, що явку написав під впливом фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції, хто саме здійснював на нього зазначений тиск, обвинувачений ОСОБА_3 не знає. З заявою про вчинений злочин стосовно нього, до органу досудовового розслідування не звертався.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 20.03.2016 вона гуляла з онуком по АДРЕСА_2 . Закінчивши розмову по свому мобільному телефону, потерпіла поклала його в кишеню, проте в цей же момент злочинець з її кишені вирвав телефон та побіг з місця вчинення злочину, потерпіла кричала йому наздогін та просила оточуючих про допомогу, проте викрадач не звертав на неї увагу та зник з місця злочину.
Суд з`ясував, що одразу після вчинення злочину потерпіла пам`ятала характерні риси злочинця, у звязку з чим, в ході слідчої дії на стадії досудового розслідування, опізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка відкритим шляхом викрала її мобільний телефон. Слідчу дію проводили наживо, потерпіла уважно оглядала усіх осіб, які знаходились на опізнанні та беззаперечно вказала на обвинуваченого ОСОБА_3 . Зараз їй 68 років і після спливу більше шести років з моменту вчинення злочину, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні, не змогла твердо стверджувати, що саме ОСОБА_3 вчинив, чи не вчинив свосовно неї злочин, посилаючись на погану пам`ятать, свій вік та тривалий термін, який сплив після вчинення злочину, проте зазначила, що підтверджує свої свідчення та дії, здійснені нею в ході досудового розслідування.
Також суд дослідив письмові докази у кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, а саме:
-протокол прийняття заяви про вчинений злочин від 20.03.2016 від ОСОБА_5 про прийняття мір до невідомого чоловіка, який біля 12.00 на вул. Сєрова кут вул. Колонтаївська в м. Одесі шляхом ривка, заволодів її мобільним телефоном «Самсунг Гелексі», чим спричинив їй збиток на суму 20 000 гривень;
-протокол огляду місця події від 20.03.2022 . В ході огляду нічого не вилучалось;
-довідку ПТ «Ломбард Гроші Тут», відповідно до якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 на протязі 2016 року 32 рази звертався до ломбардних відділень ПТ «Ломбард Гроші Тут» з приводу закладу наступного майна (мобільних телефонів) у тому числі 20.03.2016 об 12.35 години до відділення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85 стосовно мобільного телефонa Samsung 19500 Galaxy S IV. Сума кредиту, яку отримав обвинувачений за вказаний мобільний телефон, склала 2050, 74 гривні.
До довідки ПТ «Ломбард Гроші Тут» надано договір №794-16010993 від 20.03.2016 (12.35) про отримання обвинуваченим ОСОБА_3 кредиту в сумі 2050, 74 гривень. Залог: мобільний телефон Samsung 19500 Galaxy S IV;
-протокол пред`явлення особи для впізнання від 17.11.2016 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_7 опізнала обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, яка 20.03.2016 шляхом ривку заволоділа її мобільним телефоном марки Самсунг Гелексі, вартістю 20000 гривень.
До протоколу надано фототаблицю, на якій зображені 4 чоловіки, у тому числі обвинувачений ОСОБА_3 , тримаючий табличку під №3 та потерпіла ОСОБА_7 , яка правою рукою вказувала на обвинуваченого ОСОБА_3 ;
-довідку КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 18.12.2017, відповідно до якої ОСОБА_3 у закладі не рахується;
- копія медичної довідки стану здоров`я ОСОБА_3 від 11.03.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_3 поставлено дагноз: деформуючий правобічний Коксартроз І-ІІ стадії в стадії загострення. Правобічна контрактура правого тазостегневого суглоба. Вкорочення правої ніжньої кінцівки на 1,5 см.
При оцінці доказів, суд звертає увагу на загальні положення щодо доказування в кримінальному процесі, застосування яких в даному конкретному випадку створює умови для реалізації завдань кримінального провадження.
Зокрема, кримінальне процесуальне законодавство не закріплює чітких стандартів доказування, проте із положень чинного КПК України прослідковується їх зміст.
Так, із частини другої статті 17 КПК України вбачається стандарт доказування «поза розумним сумнівом», перед застосовуванням якого cуд вважає за необхідне зазначити, що не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких сумнівів рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яке передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.
Із статті 94 КПК України випливає стандарт «внутрішнього переконання», зміст якого зводиться до того, що суд повинен вільно оцінювати докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, на основі свого внутрішнього переконання, яке виникає не з вузької оцінки доказів, наданих сторонами, а з оцінки їх з урахуванням життєвого досвіду колегії суддів та всіх обставин справи.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні викладені вище докази вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, суд, керуючись законом, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 .
Так, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, його провина у вчиненому підтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_5 , протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.11.2016, довідкою ПТ «Ломбард Гроші Тут», тощо.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила свої свідчення, надані в ході досудового розслідування, відповідно до яких вона вказувала на обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка 20.03.2016 біля 12.00 години шляхом ривка заволоділа її мобільним телефоном «Самсунг Гелексі».
В судовому засіданні потерпіла зауважила, що після викрадення телефону з її кишені вона кричала викрадачу вимоги про повернення майна, проте останній не реагував на її прохання та зник з місця вчинення злочину.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено відомостей, які б давали підстави вважати, що потерпіла, яка була допитана судом під присягою, з будь - яких причин обмовила чи могла обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.11.2016 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_7 опізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка 20.03.2016 шляхом ривку заволоділа її мобільним телефоном марки «Самсунг Гелексі» вартістю 20000 гривень.
Крім того, відповідно до довідки ПТ «Ломбард Гроші Тут» обвинувачений ОСОБА_3 на протязі 2016 року 32 рази звертався до ломбардних відділень ПТ «Ломбард Гроші Тут» з приводу закладу наступного майна (мобільних телефонів) у тому числі 20.03.2016 об 12.35 години до відділення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85 стосовно мобільного телефонa Samsung 19500 Galaxy S IV. Сума кредиту, яку отримав обвинувачений за вказаний мобільний телефон, склала 2050, 74 гривні.
Крім того, доводи обвинуваченого про те, що належний потерпілій ОСОБА_5 мобільний телефон він купив в районі залізничного вокзалу в м. Одесі, а потім на вул. Преображенській в ломбарді продав його, не є спроможними у зв`язку з невідповідністю часу вчинення кримінального правопорушення та часу закладення викраденого майна до ломбарду.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що викрадення майна у потерпілої ОСОБА_5 відубвалось на вул. Сєрова кут вул. Колонтаївська, було вчинено біля 12.00 години, а вже через 15 хвилин, тобто о 12.15, між обвинуваченим ОСОБА_3 та ПТ «Ломбард Гроші Тут», розташованого приблизно через 1,5 км., від місця вчинення злочину було складено договір застави на викрадений мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 .
Зазначені обставини підтверджують доводи обвинувачення, шо обвинувачений ОСОБА_3 після вчинення злочину, не міг фізично подолати відстань 3 км. за 15-20 хвилин та закласти телефон у ломбард, проте спростовує версію обвинуваченого ОСОБА_3 про вчинення злочину іншою особою, так як у «особи, яка начебто вчинила злочин» був відсутній час на викрадення майна на вул. Сєрова кут вул. Колонтаївська, пересування злочинця, в район залізничного вокзалу, подолавши відстань біля 3 км., зустрічі з обвинуваченим розмови з ним та продажу йому викраденого телефону і лише після цього закладування до ломбарду обвинуваченим викраденого майна, розташованого на відстані приблизно 1 км. за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85.
Крім того, суд також зауважує, що не маючий постійного місця роботи та заробітку обвинувачений ОСОБА_3 лише за 2016 рік 32 рази звертався до ломбардних відділень ПТ «Ломбард Гроші Тут» з приводу закладу наступного майна (мобільних телефонів) у тому числі 20.03.2016 об 12.35 години до відділення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85 стосовно мобільного телефонa Samsung 19500 Galaxy S IV. Сума кредиту, яку отримав обвинувачений за вказаний мобільний телефон,- склала 2050, 74 гривні.
З урахуванням викладеного, встановлена та доведена причетність обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Оцінюючи позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо невизнання своєї вини в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України, або у частковому визнанні провини, але у необхідності перекваліфікуванні його дій, суд вважає їх неспроможніми, такими, що обрані з метою пом`якшити обвинуваченим свою долю, уникнути покарання за вчинений злочин.
Наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, яку складають діяння, суспільно небезпечні наслідки, а також причинний зв`язок між діянням і такими наслідками, підтверджено сукупністю досліджених судом належно оцінених доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 186 КК грабежем є відкрите викрадення чужого майна, а саме викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).
З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом фактичні обставини вчинення суспільно небезпечного винного діяння ОСОБА_3 , а саме, способу вилучення майна, відношення обвинуваченого до вчиненого спрямованості умислу та інші докази, висновки обвинуваченого щодо необхідності перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 186 на ч. 1 ст. 185 КК є не правильними.
Отже, сукупність вищевказаних обставин, які підтверджуються доказами, що є належними та допустимими, дозволяє прийти до висновку, що пред`явлене обвинувачення поза розумним сумнівом знайшло своє підтвердження і дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України не встановлено.
Наявність обтяжуючих обставин є важливою особливістю кожного окремого злочину, адже вони стосуються вольових факторів та характеристик особи, що вчинила злочин, а також обставин вчинення, у той час як частина обставин, що пом`якшують покарання, стосується фактів, які не мають суттєвого і характеризуючого відношення до поведінки особи саме при скоєнні кримінально-караного діяння, а є темпоральними властивостями людини, які стосуються обставин, що передували або виявилися після вчиненого правопорушення.
У випадках, коли обтяжуючі обставини справи відразу не відображені у обвинувальному акті, а виявилися на стадії судового розгляду (тож обвинувальний акт неможливо повернути для допрацювання), суд має вирішувати питання їх урахування, звертаючи увагу на усі обставини.
Увага суду до обтяжуючих обставин у кримінальному провадженні дозволяє повною мірою підійти до з`ясування обставин вчиненого злочину та, як наслідок, індивідуалізувати покарання. Існування обставин, які обтяжують покарання, впливає на всі обставини справи, вирок суду та обсяг покарання.
З урахуванням викладеного, суд до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить обставину, що не була зазначена в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_3 , а саме вчинення злочину стосовно особи похилого віку.
Вирішуючи питання міри покарання, суд керувався рекомендаціями Верховного Суду, що знайшли вияв у постанові у справі № 634/609/15-к Колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, де розтлумачено поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві.
Поняття судового розсуду в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права і обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості і достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (наприклад, справа «Довженка проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обгрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Важливим, на думку суду, є саме право суду індивідуалізувати покарання, звертаючи увагу на весь комплекс обставин справи, адже ефективність покарання залежить від його справедливості тобто співмірності вчиненому правопорушенню, а наявні обтяжуючі обставини свідчать про більш значні ризики для суспільства, що створив правопорушник саме своїми вольовими рішеннями. Адже всі обтяжуючі обставини є такими, що виникають безпосередньо з вольових дій злочинця.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, оскільки, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічні корисні злочини, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Судом встановлено, що кримінальний злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України ОСОБА_3 вчинив 20.03.2016, поновлений строк погашення судимості розпочався з 01.11.2017, отже станом на момент ухвалення даного вироку строк давності за ч. 1 ст. 186 КК України, є закінченим.
Суд зазначає, що закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 570/3743/15-к.
Цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати у справі,- відсутні.
Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532, ч.15 ст. 615 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
З урахуванням вимог ст. 74 КПК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання на підставі, передбаченої статтею 49 КК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не обирався.
Покарання, призначене вироком Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2021 року у виді 6 рокі 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна виконувати самостійно.
Речові докази по даному кримінальному провадженню: документи з ломбарду «Швидкі гроші,- зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя :

ОСОБА_8