КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002294 щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 березня 2023 року.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про його особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про відсутність в його поведінці жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Зокрема, як вказує ОСОБА_5 , на даний час у нього вилучили всі речі, які сторона обвинувачення вважала доказом злочину, що у унеможливлює їх знищення. Також, ОСОБА_5 заперечує існування такого ризику, як вплив на потерпілого, оскільки він не знає адреси проживання останнього, а також місця знаходження його представника. Що стосується ризику переховування, то як зазначає апелянт, він має намір вступити в ЗСУ, про що неодноразово заявляв в суді та писав відповідні заяви, які були проігноровані. Перебування в ЗСУ, на думку ОСОБА_5 , унеможливлює ризик переховування від суду.

Також, апелянт не погоджується з висновками суду щодо відсутності у нього постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, оскільки він зареєстрований і проживає в с. Мачухи Полтавської області, має матір, тітку і сестру, які просили передати їм обвинуваченого на поруки.

Крім того, ОСОБА_5 просить врахувати, що він має місце роботи, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується, раніше не судимий.

Просить апелянт врахувати і тривалий термін його перебування під вартою, а також, що всі зібрані по справі докази є неналежними і недопустимими, що вказує на необґрунтованість обвинувачення.

Зі змістом ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відповідне клопотання не заявлено.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002294 щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 березня 2023 року.

Перевіривши вказане рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Враховуючи, тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжких, розмір покарання, який може бути призначений останньому уразі доведення його винуватості, конкретні обставини справи, зокрема, те що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень щодо малолітньої особи, приймаючи до уваги обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не суперечить положенням кримінального процесуального закону.

Ті дані про особу обвинуваченого, на які в апеляційній скарзі посилається ОСОБА_5 , не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни йому запобіжного заходу. Крім того, обвинуваченим не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності у нього міцних соціальних зв`язків.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3