ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3286/22 Справа № 192/1060/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Вугледар Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, до 09 грудня 2022 року. Визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240,00 грн., у разі внесення застави покладено на обвинуваченого процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, та встановлені під час досудового розслідування ризики не зменшились. Встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Враховано дані про особу обвинуваченого та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів доходів громадян, що на думку суду є необхідним та достатнім для виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
В обґрунтування своєї скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків.
Зазначає, що суд на стадії підготовчого судового розгляду відповідно до вимог ст. 315 КПК України не має дискреційних повноважень щодо продовження строків тримання під вартою, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду підлягає безумовному скасуванню. Вказує про те, що оскаржуваною ухвалою запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, а раніше застосований скінчився 18 серпня 2022 року, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не було підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 404 КПК України, згідно із якою суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, беручи до уваги, що апелянтом не оспорюється обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, суд апеляційної інстанції не вдається до її детального обговорення.
З аналогічних міркувань колегія суддів не вдається і до детального обговорення наявності та вагомості встановлених щодо обвинуваченого ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України і можливості їх усунення у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, і вважає за необхідне зазначити лише те, що вважає висновки суду першої інстанції у цій частині обгрунтованими і з ними погоджується.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо неможливості продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у межах підготовчого судового засідання, колегія суддів вважає їх такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вони стосуються законності іншого процесуального рішення, яке не є предметом даного апеляційного розгляду.
Разом із тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Положення третього речення частини третьої статті 315 втратили чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року.
У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
З наведеного вбачається, що норма ч. 3 ст. 315 КПК України у тому виді, в якому вона була прийнята законодавцем, передбачала можливість обрання, зміни та скасування запобіжних заходів у підготовчому судовому засіданні лише за наявності відповідного клопотання сторони кримінального провадження. Щодо продовження раніше застосованого запобіжного заходу була встановлена спрощена процедура, яка передбачала автоматичне продовження строку його дії за відсутності клопотань про його зміну або скасування.
Як Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року, так і практика ЄСПЛ, на якій воно грунтується, виходили не з повної неможливості продовження на етапі підготовчого провадження строку дії запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого під час досудового розслідування, а із того, що таке продовження не може мати автоматичного характеру і має відбуватися з обгрунтуванням його підстав та з дотриманням відповідної процедури.
З огляду на викладене положення ст. 315 КПК України, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року, належить вважати такими, що не виключають можливості продовження у межах підготовчого провадження раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, втім таке продовження не може бути автоматичним і повинно відбуватися із дотриманням встановлених процедур і гарантій, в тому числі за наявності відповідного клопотання прокурора.
На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеним КПК України конкретним підставам і меті застосування запобіжного заходу, та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшилися та на даний час не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4