Справа № 351/183/19
Провадження № 11-кп/4808/86/23
Категорія ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000209 за апеляційною скаргою начальника Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 - 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, а в решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

13.08.2018 р. приблизно о 20:20 год. обвинувачений Макар не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, керуючи мопедом іноземного виробництва марки "РІАGGІО", без реєстраційного номерного знаку з об`ємом двигуна 49,9 куб. см., рухаючись зі сторони селища Заболотів Снятинського району в напрямку центру с. Тулуків Снятинського району Івано-Франківської області, перебуваючи на вулиці Василя Стуса в с. Тулуків Снятинського району, порушив вимоги п.п. 1.2, 1.5, 2,1, 2.3, 2.9, 2.10, 10.1, 12.1,12.3 Правил дорожнього руху зокрема, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння проявив неувагу до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху мопеда, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з велосипедом марки „CONQUEST під керуванням потерпілого неповнолітнього ОСОБА_12 , який рухався по правому краю проїзної частини дороги по ходу свого руху, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження.

За результатами проведення судово-медичної експертизи від 19.09.2018р. у потерпілого неповнолітнього ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, епісубдуральної гематоми потиличної ділянки справа, забою потиличної ділянки голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Дані тілесні ушкодження могли утворитись під час зіткнення велосипеда з мопедом, з подальшим падінням на дорожнє покриття.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_13 порушив вимоги п.п.1.2, 1.5, 2,1, 2.3, 2.9, 2.10, 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху:

- п.1.2 - в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

- п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2 1 - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

- п 2. 3 п.п. «б» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9 - водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, а також без номерного знаку;

- п. 2.10 - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

- 10.1 - перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, начальник Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу.

Просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2022 року з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання застосував ст. 75 КК України, не врахувавши в повній мірі тяжкість кримінального правопорушення, обставини його вчинення, які свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Також судом належним чином не враховано стан здоров`я неповнолітнього потерпілого, який виник у результаті дорожньо-транспортної пригоди та необхідність в його подальшому систематичному лікуванні та реабілітації. Окрім того, згідно показань законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_11 , нею понесено значні витрати на лікування потерпілого, з яких обвинувачений відшкодував незначну їх частину. При цьому, обвинувачений станом здоров`я потерпілого не цікавився до моменту направлення обвинувального акту до суду, що свідчить про його байдуже ставлення до скоєного. Судом безпідставно не враховано обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на те, що і потерпілий, і обвинувачений у судовому засіданні вказували на факт вживання останнім алкогольних напоїв. Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно застосовано ст. 75 КК України, яка не підлягала до застосування.

Потерпілий неповнолітній ОСОБА_12 та його законний представник ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд провадження за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- представник потерпілого ОСОБА_9 пояснив, що потерпілий та його законний представник не оскаржували вирок суду, оскільки вважали вирок законним та обґрунтованим. Разом з тим, просили розглянути апеляційну скаргу прокурора на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор висловив свою незгоду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем проживання, те, що на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину дочку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду та частково моральну. До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відніс вчинення злочину щодо малолітнього та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді Коломийського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, відповідно до якого виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, разом з тим звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 надав суду копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №763265, відповідно до якої обвинуваченому встановлено другу групу інвалідності з 01.11.2022 року.

Тобто, на момент ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_8 вже було встановлено інвалідність другої групи, а тому суд, призначивши йому покарання у виді обмеження волі, допустив порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України, та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість задоволення апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 реальної міри покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення 13.08.2018 року, і на час його вчинення діяла редакція ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Таким чином, в даному випадку можливим є призначення ОСОБА_8 покарання тільки у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20 (провадження № 13-110кс21), призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є ані "застосуванням більш суворого покарання" в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, ані "неправильним звільненням від відбування покарання" в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України" іншим погіршенням становища обвинуваченого" в розумінні ч. 2 ст. 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог з огляду на приписи ст. 420 КПК України не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до вимог п.4 ч.1ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, відповідно до вимог ст.66 КК України колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, перебування на утриманні неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , часткове добровільне відшкодування шкоди, яку було заподіяно правопорушенням та те, що обвинувачений є інвалідом ІІ групи, те, що на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Колегія суддів вважає за необхідне визнати обставинами, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання вчинення злочину щодо малолітнього та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що з моменту вчинення правопорушення пройшов доволі тривалий час та враховує сімейне та матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_8 , який не працює та є інвалідом ІІ групи.

З врахуванням викладеної правової позиції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу начальника Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5