Номер провадження: 11-кп/813/72/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 30 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000201 від 01 березня 2014 року відносно

ОСОБА_12 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Талнах м. Норильська Красноярського краю Російської Федерації, громадянин України, українець, з вищою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює головним інспектором Південної митниці Міндоходів, перебуває на соціальному забезпеченні за інвалідністю 2 групи загального захворювання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 30 лютого 2018 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135; ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

- за ч.1 ст.135 України - 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зараховано ОСОБА_9 в строк відбування основного покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 23 жовтня 2014 року по 29 жовтня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з цивільними позовами потерпілих та прокурора, процесуальними витратами і речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 28 лютого 2014 року о 22 годині 45 хвилин

ОСОБА_9 керуючи технічно справним автомобілем «SSANG YONG Rexton», р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю вул. Ак. Заболотного в Суворовському районі м. Одеси, де організований двохсторонній двохрядний рух у кожному напрямку, дорожня розмітка відсутня, з боку вул. Ак. Сахарова в напрямку вул. Дніпропетровська дорога, за невстановленим в ході досудового слідства та судового розгляду маршрутним автобусом марки «Богдан», який рухався попереду в попутному йому напрямку руху.

Наближаючись до розташованого зліва будинку №67 по вул. Ак. Заболотного, ОСОБА_9 за дорожньою обстановкою не слідкував, відповідно не реагував на її зміну, був неуважним, діючи самовпевнено, перед початком зміни напрямку руху та маневру обгону, не переконався у тому, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виконуючи маневр обгону маршрутного автобусу марки «Богдан», виїхав на смугу зустрічного напрямку, не надав дорогу автомобілю «RENAULT LOGAN», р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по своїй смузі, у прямому зустрічному йому напрямку руху та скоїв з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:

- згідно з висновком №545 судово-медичної експертизи від 26.03.2014 року, пасажиру автомобіля «RENAULT LOGAN», р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеня, закритого смугового перелому лобної кістки зліва з переходом на верхню стінку лівої орбіти, синця та садна голови, закритого травматичного вивиху голівки лівої стегнової кістки, садна лівої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для здоров`я;

- згідно з висновком №612 судово-медичної експертизи від 02.04.2014 року водію автомобіля «RENAULT LOGAN», р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани голови, закритої травми грудної клітки у вигляді забою правої легені, переломів 1-9 правих ребер, переломів 1-2 лівих ребер, які супроводжувалися проникненням повітря у праву плевральну порожнину, забоєм та емфіземою м`яких тканин, які ускладнилися розвитком посттравматичної правосторонньої пневмонії та посттравматичним двостороннім ексудативним плевритом; закритого перелому дна вертлюжної впадини правого тазостегнового суглобу; садна лівої нижньої кінцівки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, 28 лютого 2014 року приблизно о 22.45 год. у водія ОСОБА_9 , який перебував в м. Одеса поруч з будинком №67 по вул. Ак. Заболотного, після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «SSANG YONG Rexton», р/н НОМЕР_3 , виник раптовий злочинний умисел на не надання допомоги особам, яких він своїми діями поставив в небезпечне для життя положення, та зникнення з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне ним кримінальне правопорушення.

ОСОБА_9 навмисно не залишився на місці події, заходів для надання медичної допомоги потерпілим не прийняв, швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілим не викликав, в органи міліції (поліції) про дорожньо-транспортний випадок не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що перебували у небезпечному для життя положенні, і позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпомічного стану, хоча повинен надати їм допомогу, при тому, що сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати його, невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України та виправдати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, а матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів порушення обвинуваченим ОСОБА_9 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції в основу вироку покладені показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які, є працівниками страхової компанії ТОВ «Автоплюс», в отже є зацікавленими у притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 . Також ОСОБА_9 зазначив, що не погоджується з протоколом огляду місця події та схемою до нього, на які посилалася сторона обвинувачення, оскільки вважає, що в них невірно зазначене місце зіткнення автомобілів.

Крім того заперечує наявність у потерпілої ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинені внаслідок ДТП, посилаючись на висновок комісії судово- медичних експертів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, яким встановлено, що потерпілій ОСОБА_10 внаслідок ДТП спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Більш того ОСОБА_9 не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в його діях об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, оскільки вказує, що він внаслідок удару головою в момент ДТП втратив на короткий час свідомість та зазнав струску головного мозку.

Потерпілий ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

10 серпня 2021 року захисник ОСОБА_8 подав доповнення до апеляційної скарги в яких зазначив про те, що висновки судово-медичного експерта №545 та №612 проведені з грубим порушенням норм КПК України, а саме очевидним є той факт, що при проведені експертизи ОСОБА_11 експерт сама отримала медичну карту про що власне і зазначено в висновку, натомість у висновку ОСОБА_10 вказується, що експерту надана медична карта, однак відомостей про те яким чином і хто надав медичну карту у висновку не міститься.

Крім того захисник ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просив звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілими та у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди в повному обсязі. Кримінальне провадження захисник просив закрити на підставі п.1) ч.2 ст.284 КК України.

Згідно з ч.3 ст.288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.288 КПК під час розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, думку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також підтримали клопотання сторони захисту, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_7 , який залишив вирішення цього питання на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Захисник ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просив звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілими та у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди в повному обсязі. Кримінальне провадження захисник просив закрити на підставі п.1) ч.2 ст.284 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000201 від 01 березня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України - закрито на підставі п.7) ч.1 ст.284 КПК України - у зв`язку із відмовою потерпілих від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Частиною 2 ст.4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Інкримінований ОСОБА_9 злочин був вчинений 28 лютого 2014 року.

Санкція ч.2 ст.286 КК України (в редакції Закону N 586-VI від 24.09.2008 року чинній на моменту вчинення злочину) передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

За таких обставин, відповідно до ст.12 КК України, станом на 28 лютого 2014 року інкриміноване ОСОБА_9 протиправне діяння відносилось до категорії тяжкого злочину.

Положеннями ст.46 КК (у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року) визначено, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Отже, для застосування ст.46 КК (у редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року) та прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим необхідною є сукупність таких умов:

1) вчинення особою злочину вперше;

2) вчинене діяння належить до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості;

3) примирення особи, яка вчинила такий злочин, з потерпілим;

4) відшкодування завдані нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Оскільки судовий і апеляційний розгляд кримінального провадження проводиться лише в межах висунутого особі обвинувачення, а інкримінований ОСОБА_9 злочин відноситься до категорії тяжкого злочину, в даному випадку відсутні правові підстави, передбачені ст.46 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілими.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілими не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно зі змісту вироку суду першої інстанції, він частково відповідає приписам ст.370 КПК України.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на досліджені ним докази, а саме на:

-показання допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , який показав, що 28 лютого 2014 року, у вечірній період часу, працюючи в таксі, він отримав замовлення на пос. Котовського в м. Одесі. Керуючи автомобілем марки «RENAULT LOGAN», р/н НОМЕР_2 , він рухався разом із ОСОБА_10 , яка сиділа на задньому сидінні. Рух здійснював по своїй крайній лівій смузі, при наявності двох смуг для руху в кожному напрямку. Проїжджаючи автобус, він пригальмував для здійснення повороту ліворуч, включив покажчик повороту, однак раптово із-за автобусу виїхав автомобіль «SsangYong», який рухався під кутом, з метою його обгону, та, побачивши світло фар, він намагався прийняти праворуч, однак все ж таки сталося зіткнення та автомобілі відкинуло в сторони. Крім того потерпілий вказав, що внаслідок ДТП його затисло кермом, він кричав, щоб допомогли дівчині ОСОБА_10 . Після чого їх було госпіталізовано швидкою медичною допомогою, а обвинуваченого він не бачив. Потерпілий пояснив, що отримав переломи 8 ребер, зміщення кістки на правій нозі. Йому присвоєно 3 групу інвалідності, однак матеріальну та моральну шкоду йому ніхто не відшкодував, тому наполягав на заявлених ним позовних вимогах;

-показанням допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , яка показала суду, що вона користуючись послугами таксі, направлялись на вул.Сахарова через вул.Кап.Кузнецова в м.Одесі, сиділа позаду водія. Пригадує, що шукала в сумці гроші, однак більше нічого не пам`ятає. Самого удару не пам`ятає, як все сталося також не пам`ятає. Прийшовши до тями побачила багато людей, після чого її було госпіталізовано до лікарні, в неї був перелам тазу, гематоми, в послідуючому їй присвоїли 3 групу інвалідності;

-показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що того вечору, точної дати та часу згадати не зміг, він їхав в маршрутному таксі №121 навпроти «Папашон» в м.Одесі. Бачив як на зустрічну смугу «вискочив» автомобіль марки «SsangYong» та скоїв зіткнення із таксі. Після чого автомобіль «SsangYong» проїхав ще трохи, зупинився, намагався завестися, потім водій вийшов, подивився навколо, побачив, що збираються люди та пішов пішки. Свідок зауважив, що він сидів в маршрутці біля вікна, маршрутка рухалася повільно, тому бачив момент зіткнення. Крім того, свідок пояснив, що після ДТП, вони з іншим хлопцем допомагали постраждалим, в таксі була дівчина та водій, яких в подальшому було госпіталізовано швидкою допомогою.

Крім того обґрунтовуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину суд першої інстанції послався на дослідженні ним письмові докази, зокрема на: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 лютого 2014 року з фототаблицею та схемою місця ДТП; протокол огляду транспортного засобу від 01 березня 2014 року з фототаблицею до них, відповідно до якого проведено огляд автомобілю марки «RENAULT LOGAN», р/н НОМЕР_2 , та автомобілю марки «SSANG YONG Rexton», р/н НОМЕР_1 , у яких виявлено відповідні пошкодження; протокол огляду місця події від 05 березня 2014 року, відповідно до якого проведено огляд на площадці №6, що розташована за адресою: м.Одеса, вул.Аеропортівська, 29-В, об`єктом огляду є автомобіль марки «SSANG YONG Rexton», р/н НОМЕР_1 ; постановами про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 05.03.2014 року.

Відповідно до висновків судових автотехнічних експертиз по дослідженню технічного стану автомобілів марки «RENAULT LOGAN» та «SSANG YONG Rexton» за номерами НОМЕР_4 та 1016, фактичний стан рульового управління вказаних автомобілів, їх ходові частини дозволяли водіям на момент ДТП керувати автомобілями, без несправностей, які б призводили до раптового для водіїв уводу автомобілів в сторону, або до раптової втрати управління транспортними засобами. Фактичний стан робочої гальмівної системи автомобілів дозволяв водіям на момент ДТП знижувати швидкість транспортних засобів з відомою водіям ефективністю без несправностей, які б призводили до раптової для водія відмови, раптового уводу автомобілю в сторону при русі та гальмуванні. Отже автомобілі знаходились у технічно справному стані.

Згідно висновку експерта №612 від 17.03.2014/02.04.2014 року у потерпілого ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження у виді забійної рани голови, закритої травми грудної клітки у вигляді забою правої легені, переломів 1-9 правих ребер, переломів 1-2 лівих ребер, які супроводжувалися проникненням повітря траву плевральну порожнину, забоєм та емфіземою м`яких тканин, які ускладнилися розвитком посттравматичної правосторонньої пневмонії та посттравматичним двостороннім ексудативним плевритом; закритого перелому дна вертлюжної впадини правого тазостегнового суглобу; садна лівої нижньої кінцівки. Виявлені ушкодження виникли від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухаючогося автомобілю в момент зіткнення транспортних засобів. Наявні ушкодження виникли незадовго до доставлення ОСОБА_11 до стаціонару, і таким чином могли бути спричинені 28 лютого 2014 року. Вказані ушкодження не були небезпечними для життя, викликають довготривалий розлад здоров`я строком більше трьох неділь (більш ніж 21 день). По цьому критерію, згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р) відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Разом з цим відповідно до висновку експерта №545 від 12.03.2014/26.03.2014 року, у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеня, закритого смугового перелому лобної кістки зліва з переходом на верхню стінку лівої орбіти, синця та садна голови, закритого травматичного вивиху голівки лівої стегнової кістки, садна лівої гомілки. Виявлені ушкодження виникли від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухаючогося автомобілю в момент зіткнення транспортних засобів. Наявні ушкодження виникли незадовго до доставлення ОСОБА_10 до стаціонару, і таким чином могли бути спричинені 28 лютого 2014 року. Дані тілесні ушкодження, згідно п.2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Надавши оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність, допустимість та достовірність і кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 заперечував наявність у потерпілої ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинені внаслідок ДТП, посилаючись на висновок комісії судово-медичних експертів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, яким встановлено, що потерпілій ОСОБА_10 внаслідок ДТП спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник ОСОБА_8 подав до апеляційного суду письмове клопотання про призначення у кримінальному провадженні комісійної судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_10 .

Своє клопотання обґрунтував тим, що в рамках даного кримінального провадження була призначена судово-медична експертиза потерпілої громадянки ОСОБА_10 та отриманий висновок №545 від 26 березня 2014 року. Вказаний висновок надала лікар судово-медичний експерт ОСОБА_16 , яка на момент складання висновку мала стаж роботи за спеціальністю лише один рік.

Вказане клопотання сторони захисту було задоволено ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року.

Відповідно до висновку експерта №26-к за матеріалами кримінального провадження №0000201 у громадянки ОСОБА_10 , 1978 року народження, мались тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, поверхневої рани волосяної частини голови, синців на обличчі в ділянці лівого ока, закритого травматичного звиху голівки лівої стегнової кістки.

Дані тілесні ушкодження могли утворитись не задовго до надходження до медичного закладу, не виключається їх утворення 28 лютого 2014 року від дії тупих твердих предметів, в тому числі й при ударі о такі в умовах ДТП.

Тілесні ушкодження у громадянки ОСОБА_10 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк свище 21 дня «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п.2.2.1. Наказ МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Утворення тілесних ушкоджень у громадянки ОСОБА_10 в умовах ДТП на момент якої вона була пасажиром автомобілю не виключається.

Апеляційний суд зазначає, що для кваліфікації дій особи за ст.286 КК судам слід виходити, в тому числі, з висновків експертів, в яких встановлено наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ПДР та наслідками, що настали.

Оскільки під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження було достеменно встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, апеляційний суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.286 КК України на ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому апеляційний суд враховує окреслені у ч.3 ст.337 КПК України межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину, а саме те, що зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 апеляційний суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд відносить його позитивну характеристику за місцем працевлаштування.

Беручи до уваги позитивні характеристики ОСОБА_9 та те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні має малолітню дитину, яка хворіє, апеляційний суд вважає за можливе та необхідне призначити обвинуваченому за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

На переконання апеляційного суду таке покарання в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а отже є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення.

Разом з цим відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Якщо звільнення особи від покарання відбувається за правилами ч.5 ст.74 КК, то її згода чи згода інших учасників судового розгляду на таке звільнення необов`язкова. Початок обчислення строків звільнення від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК, ураховуючи тлумачення формулювання «з дня вчинення злочину» (ч. 1 ст. 49 КК), починається з дня вчинення злочину і має враховуватися в цей строк як перший день відповідного строку давності.

Вказана правова позиція відображена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі справа №137/142/15-к, провадження № 51-5677км19.

Діяння, передбачене ч.1 ст.286 КК України у вчиненні якого визнаний винуватим ОСОБА_17 було вчинене 28 лютого 2014 року і на той період часу, відповідно до ст.12 КК України, відносилось до категорії злочину невеликої тяжкості, оскільки санкцією ч.1 ст.286 КК України до винних осіб було передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Пунктом 2) ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону № 245-VII

від 16.05.2013 року чинній на моменту вчинення злочину) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

Таким чином, оскільки злочин, який вчинив ОСОБА_9 мав місце 28 лютого 2014 року то на момент апеляційного розгляду строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачені ст.49 КК України, закінчились, що слугує в даному конкретному випадку підставою для застосування апеляційним судом положень ч.5 ст.74 КК України для звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч.1 ст.286 КК України.

В силу п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до п.4) ч.1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п.4) ч.1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1) ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 разом з доповненнями захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 кримінальної відповідальності у зв`язку з примирення з потерпілими.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 разом з доповненнями захисника ОСОБА_8 - частково задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2017 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.286 КК України на ч.1 ст.286 КК України.

Призначити ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України покарання у виді 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

На підставі ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного покарання в зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4