Справа № 175/825/21
Провадження № 1-кп/175/51/21
Вирок

Іменем України

29 грудня 2022 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 і його представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

цивільного відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0000120 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт.Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_9 25 січня 2021 року близько 22.00 годин керуючи технічно справним автомобілем «Мазда 323» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 рухався в смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області по вулиці Вознесенській з боку вулиці Передової в напрямку вулиці Європейської. Під час руху ОСОБА_9 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину вулиці Вознесенської зліва направо за напрямком руху автомобіля, якого він об'єктивно здатний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі будинку 10 по вулиці Вознесенській відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

Внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_5 29.08.1989 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тазу: закритого розриву лонного сполучення зі значним розходженням; закритого розриву лівого клубово-крижового сполучення; гематоми в порожнині тазу в місці переломів, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 ..Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_9 керуючи автомобілем марки «Мазда 323» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить:

п. 12.3 - "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди", невиконання якого згідно висновку судово-автотехнічної експертизи знаходиться в причинному зв`язку з наслідками що настали.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою провину визнав частково і пояснив, що 25 січня 2021 року приблизно о 22.00 годині він керував технічно справним автомобілем Мазда, який належить його батькові зі швидкістю близько 60 км/год., з роботи додому рухався в смт. Обухівка Дніпровського району ласті по вулиці Вознесенській з боку вулиці Передової в напрямку вулиці Європейської. Автомобіль належить його батькові ОСОБА_8 . В ході руху побачив на середині дороги двох п`яних чоловіків, які були не на пішохідному переході.

Він намагався уникнути зіткнення з ними, але одного зачепив правою передньою фарою. Додатково повідомив суду, що покриття дороги було мокре, освітлення не було, а потерпілий був одягнутий у темні речі і під час зіткнення потерпілий знаходився на його смузі, а тому він не зміг уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування. До лікарні він приходив, але шкоду не відшкодовував. Додатково повідомив суду, що отримав водійське посвідчення у 2018 році. Цивільний позов визнав частково, має намір в подальшому відшкодовувати потерпілому збитки на лікування та просив суд скасувати арешт на автомобіль ОСОБА_10 .

Незважаючи на часткове визнання провини обвинуваченим ОСОБА_9 суд вважає, що його провина підтверджена поясненнями потерпілого, письмовими матеріалами кримінального провадження.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , пояснив, що в день події 25 січня 2021 року він приїхав в смт. Обухівка до товариша ОСОБА_11 . В той вечір він з товаришем вживав горілку, потім вони йшли по дорозі і їм треба були перейти дорогу та в цей момент сталось ДТП. Момент наїзду він не пам`ятає, видимість була обмеженою і він був у темних речах. Він йшов не по середині дороги, а з краю. Вони не переходили дорогу на пішохідному переході, тому як до найближчого переходу було приблизно метрів 500 від них. Вважає, що швидкість обвинуваченого була близько 80 км/год. Цивільний позов підтримав у повному обсязі. Щодо міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Провина обвинуваченого підтверджена письмовими доказами, а саме матеріалами кримінального провадження №0000120:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000120 від 26 січня 2021 року, згідно якого 25 січня 2021 року близько 21.40 години в с. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем Мазда 323 реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по вул. Вознесенській з боку вулиці Передової в напрямку вулиці Європейської та в районі будинку №10 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину зліва направо за напрямком руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішоходу спричинені тілесні ушкодження. (а.с.к.п. 1);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 січня 2021 року з фото-таблицею до нього і схему до даного протоколу, відповідно до яких в присутності водія ОСОБА_9 і понятих проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Дніпропетровська область смт. Обухівка по вул. Вознесенська 10 на, під час якого було встановлено таке: погодні умови ясно, без опадів, температура повітря +8, напрямок проведення огляду: від вул. Передова до вул. Європейська, вид події наїзд на пішохода, елемент дороги проїзна частина, вулиця, проїзна частина горизонтальна, дорожнє покриття - асфальт, стан покриття - сухе, чисте, асфальтобетон, призначено для руху в двох напрямках, до проїзної частини примикають справа, зліва узбіччя, далі за узбіччям розташовані житлові будинки, спосіб регулювання руху згідно ПДР України, умови освітленості темна пора доби, міське освітлення на працює, автомобіль Мазда пошкоджено задній бампер з права, задній правий стоп, пошкоджено передній бампер, праву передню фару, вм`ятину на капоті, тз не завантажений, гальмові системи справні, рульове керування справне, праве дзеркало відокремлено від тз, огляд проводився за допомогою фотоапарату Ерго (а.с.к.п. 6-15);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2021 року із фото-таблицею до нього та схемою, де в період часу з 11 год. 10 хв. до 11 год. 40 хв. ОСОБА_9 у присутності понятих відтворив обставини ДТП. (а.с.к.п. 79-84);

- висновком судово-медичної експертизи від 22 лютого 2021 року №406е із додатками до нього, де вбачається, що за даними медичної документації, рентгенівського дослідження та при огляді у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тазу; закритого розриву лонного сполучення зі значним розходженням; закритого розриву лівого клубово-крижового сполучення; гематоми в порожнині тазу в місці переломів.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №6»ДМР», тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тазу, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) переважно в область тазу, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням обстеженого на дорожнє покриття.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тазу - відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу. (а.с.к.п. 87-90);

- висновком судово - автотехнічної експертизи від 17 лютого 2021 року №19/104-9/2/201 із якого вбачається, що вданій дорожній обстановці водій автомобіля «Мазда 323» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.0 Правил дорожнього руху. В умовах місця події, водій автомобіля «Мазда 323» ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Мазда 323» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил - дорожнього руху, а невідповідності його дій вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Мазда 323» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху.

Технічна можливість запобігти наїзду на пішохода для водія автомобіля «Мазда 323» ОСОБА_9 визначалась виконанням ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати зазначені вимоги ПДР.

При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Мазда 323» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, а невідповідності його дій вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. (а.с. 99-102);

Дослідивши висновки судових експертиз, суд приходить до висновку, що вони відповідають вимогам кримінального-процесуального законодавства, яке регламентує проведення цих експертиз, є належно вмотивованими, даними на підставі повного вивчення матеріалів справи.

Аналізуючи зібрані в кримінальному провадженні докази в своїй сукупності, у суду немає підстав сумніватися в достовірності висновків проведених у справі експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними фахівцями, що володіють спеціальними знаннями для вирішення постановлених перед ними питань і мають тривалий стаж експертної роботи, експертний висновок не суперечать іншим, зібраним по справі доказам, є науково обґрунтованим.

Наведені докази, які є належними, допустимими і достовірними, повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

У пунктах 4 і 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснюється, що суб`єктом злочину, передбаченого ст. 286 КК України визнають особу, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Відповідальність за статтею 286 КК України настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо). Це стосується й випадків, коли зазначені правила було порушено під час виконання з допомогою транспортних засобів різних робіт (дорожніх, сільськогосподарських, будівельних та ін.). Відповідальність за статтею 286 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч. 1, 2 ст. 84 КПК України).

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У ході судового розгляду суд дійшов до висновку про те, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення є належними та достатніми, надають інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування.

Таким чином, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм оцінку згідно з вимогами ст.94 КПК України, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і його дії кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, що виразились в порушенні ним правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Про це свідчать встановлені конкретні обставини, логіка розвитку подій, висновки проведених експертиз.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Крім того на думку суду, обвинувачений, який має достатній досвід водія, повинен був суворо дотримуватися вимог Правил дорожнього руху України, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, під час керування транспортним засобом, віднесеному законом до джерела підвищеної небезпеки. п. 12.3 ПДР передбачено :"у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди", а тому пояснення обвинуваченого під час допиту про те, що потерпілий ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння, йшов не по обочині дороги та заважав йому уникнути ДТП знаходиться в протиріччі та не можуть бути прийняті судом до уваги.

Так, у відповідності до припису ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Докази, покладені в основу вироку, були зібрані з дотриманням процесуального законодавства, а тому розцінюються судом як допустимі.

Даючи оцінку вище переліченим доводам сторони захисту, суд приходить до висновку, що ці доводи не знайшли об`єктивного підтвердження підчас судового розгляду, а спростовуються сукупністю досліджених і покладених у основу вироку доказів, які не викликають у суду жодних сумнівів щодо законності їх отримання у спосіб, установлений кримінальним процесуальним законом України, і не дають підстав для визнання цих доказів недопустимими.

Суд не посилається у вироку та не оцінює інші матеріали кримінального провадження, досліджені за письмовим клопотанням прокурора від 21 грудня 2022, оскільки даних щодо предмету доказування вони не містять.

Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та про необхідність призначення покарання, передбаченого законом.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 50 КК України).

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує особу винного, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, його відношення до скоєного, а саме невідшкодування потерпілому навіть незначних витрат пов`язаних з лікуванням, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставини, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого ОСОБА_5 , який при визначені міри поклався на розсуд суду, суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді штрафу.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає, що підстави для призначення ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, як на тому наполягав представник потерпілого в судових дебатах відсутні.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_9 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого пов`язані з нехтуванням Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого потерпілій було спричинено тяжких тілесних ушкоджень. Це свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Відповідно до ст. 128, 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, яка передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Нормами, закріпленими в ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Потерпілим ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов про стягнення на його користь матеріальної та моральної не майнової шкоди, а саме згідно позовних вимог (а.с.42-46) просив стягнути: солідарно з обвинуваченого ОСОБА_9 , та власника транспортного засобу ОСОБА_8 на його користь 37 914,88 грн. витрати на лікування;

Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь позивача починаючи з 25.01.2021 року, щомісячно до повного відновлення працездатності мінімальну заробітну плату. Крім того просив стягнути 95 514, 31 грн. майбутні витрати на лікування.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь 500 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставах викладених в позовній заяві.

Обвинувачений ОСОБА_9 позовні вимоги визнав частково, та вважає що він є винуватим у скоєнні ДТП, а тому тільки він на підставі ст.1166 цивільного кодексу повинен нести відповідальність за позовом ОСОБА_12 , а його батько не повинен нести відповідальності .

Він визнає позов в частині відшкодування витрат потерпілому на лікування в розмірі 37 914,88 грн.

На його думку інші вимоги потерпілого та його представників думку є завищені та не підтверджені документально. Просив суд звернути увагу, що потерпілий з початку російської агресії проходить службу, а тому вимоги про стягнення витрат з втратою працездатністю не визнає. На його думку сума відшкодування не є спів розмірною з наслідками ДТП. Він спроможний сплатити двадцять тисяч моральної шкоди, також частково сплатити витрати на правничу допомогу.

Цивільний відповідач ОСОБА_8 , у судовому засіданні пояснив, що цивільний позов визнає частково, обставини ДТП йому відомі від сина. Вважає, що потерпілий також частково винен тому як був у нетверезому стані.

Вирішуючи цивільно-правовий спір суд виходить з наступного:

З наданих позивачем суду медичних документів встановлено, що 27.01.2021 року позивачу було надано оперативне лікування в обсязі: монтаж системи постійного скелетного витяжіння за виростки правого та лівого стегна.

12.02.2021 року позивачу було надано оперативне лікування в обсязі: монтаж апарату зовнішньої фіксації за гребні лівої та правої клубової кісток.

Станом на 16.02.2021 рік витрати на лікування становлять 37914,88 грн., про що свідчать розрахункові чеки, інші витрати не підтвердженні відповідними доказами і є лише припущеннями сторони.

Вимогами ч. 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як передбачено ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі - ст. 1192 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок, зокрема і страховиком.

Як встановлено судом, що обвинувачений ОСОБА_9 безпосередньо здійснив ДТП на автомобілі Мазда, який належить його батькові ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , а тому суд вважає що він є належним відповідачем..

Враховуючи обставини справи, суд частково задовольняє позовні вимоги, а саме солідарно стягує з обвинуваченого та його батька витрачені витрати на лікування у розмірі 37 914,88 грн., які є документально підтверджені, та відмовляє у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на лікування у майбутньому в розмірі 95514,31 грн., оскільки фактичних доказів щодо них позивачем суду не надано.

Обговорюючи обґрунтованість заявленого потерпілим ОСОБА_5 розміру грошового відшкодування на правову допомогу, суд керується наступними положеннями закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Судом встановлено, що відповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 31.01.2021 року було визначено гонорар адвоката, де згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.02.2021 року загальною сумою з надання допомоги є 34 500,00 грн.

Таким чином, потерпілий поніс процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 34 500,00 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Заявляючи вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на підставі ч. 2 ст. 1195 ЦК України майнову шкоду у розмірі втраченого заробітку в розмірі мінімальних заробітних плат, суд зазначає, що виходячи з вимог ч. 2 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197 ЦК України, втрачений заробіток особи, яка не працювала визначається у відсотковому співвідношенні між середньомісячною заробітною платою та ступенем втрати потерпілим загальної працездатності. При цьому, ступінь втрати працездатності непрацюючої особи визначається шляхом проведення відповідної експертизи.

Разом з тим, доказів ступеню втрати працездатності потерпілого внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, надано не було.

А відтак, оскільки потерпілим не надано розрахунку шкоди, пов`язаної із втратою працездатності, відповідно до положень ст. 1197 ЦК України, а також доказів щодо того, який відсоток загальної працездатності потерпілий втратив або він зменшився, суду не надано, і враховуючи ті обставини, що у провадженні не встановлено ступінь втрати потерпілим професійної або загальної працездатності чи зменшення такої, тому підстав для стягнення цього відшкодування за наведеною підставою позову не має.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Враховуючи роз`яснення, викладені в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 був порушений звичайний уклад життя потерпілого у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень, після усвідомлення наслідків ДТП у потерпілого виникло та продовжує залишатися почуття душевного болю.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе частково задовольнити цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, стягнувши з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_5 50 000,00 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, враховуючи співрозмірність завданої шкоди.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні суд не застосовує.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 та стягнути в дохід держави.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

З огляду на вимоги ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з цього майна.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, ст.ст. 1165, 1195 ЦК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді штрафу у розмірі 4 (чотирьох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 68 000, 00 (шістдесят вісім) тисяч гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 - суд не застосовує.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення на його користь матеріальної та моральної не майнової шкоди з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , адреса мешкання: АДРЕСА_4 ) 37 914,88 грн. витрати на лікування.

Стягнути з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , адреса мешкання: АДРЕСА_4 ) 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , адреса мешкання: АДРЕСА_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34 500,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави (одержувач платежу ГУК у Дніпропетровській області м. Дніпра/24060300; номер рахунку UA0004569; ; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код бюджетної класифікації 24060300; найменування коду бюджетної класифікації інші надходження) витрати на проведення судово-автотехнічної експертизи №19/104-9/2/201 від 17 лютого 2021 року у розмірі 1 307 гривні 60 копійок.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 29 січня 2021 року на автомобіль «Мазда 323» реєстраційний номер НОМЕР_1 після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченому у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1