Справа № 357/9028/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0000466, внесеному 04.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ, Луганської області, громадянина України, неодруженого, з неповною вищою освітою, військовослужбовця строкової служби водія механіка військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону: ОСОБА_4 ,

потерпілі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем строкової служби, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , 08.07.2022, приблизно о 22 год. 00 хв., точного часу не встановлено, солдат ОСОБА_3 прибув у підвальне приміщення казарми ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 , де в той час перебували військовослужбовці вказаної військової частини, зокрема й солдат ОСОБА_5 та солдат ОСОБА_6 , де між солдатом ОСОБА_3 з одного боку та солдатами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з іншого боку, виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу порядку проходження військової служби.

В подальшому, 08.07.2022, приблизно о 22 год. 00 хв., точного часу не встановлено, солдат ОСОБА_3 , перебуваючи у підвальному приміщенні казарми ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, всупереч вимог ст. ст. з, 27, 28 Конституції України, ст. ст. 4, 6, 11, 26, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс солдату ОСОБА_6 побої, а саме не менше одного удару кулаками рук в грудну клітину та не менше одного удару по обличчю останнього. Після цього, солдат ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний вище час у вищезазначеному місці, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, діючи умисно, в порушення вказаних вище норм законодавства, наніс не менше одного удару кулаком руки у грудну клітину солдату ОСОБА_5 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на грудях зліва.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 406 КК України, за ознаками порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у завданні побоїв, вчиненні фізичного насильства, що заподіяло легкі тілесні ушкодження, вчиненого щодо кількох осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі. При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, відповідно до викладеного в обвинувальному акті, та показав, що він являючись військовослужбовцем строкової служби 08.07.2022, приблизно о 22 год. 00 хв., прибув у підвальне приміщення казарми ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 , де в той час на чергуванні перебували військовослужбовці вказаної військової частини, зокрема й солдат ОСОБА_5 та солдат ОСОБА_6 , де між ними виник словесний конфлікт з приводу відсутності порядку в казармі, в ході якого ОСОБА_3 наніс солдату ОСОБА_6 один удар кулаком руки в грудну клітину та один удар по обличчю останнього. Після цього, ОСОБА_3 наніс один удар кулаком руки у грудну клітину солдату ОСОБА_5 .
Також ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що з 03.07.2022 по 08.07.2022 перебував у дуже збудженому емоційно - психічному стані, оскільки дуже хвилювався за своїх батьків, які на той час залишились в м. Лисичанськ, під час активних бойових дій та повної окупації вказаного міста Російською Федерацією та відсутністю зв`язку з батьками. Отже, не витримав відсутності порядку в казармі, а також той факт, що на зауваження словесного характеру потерпілі, почали сперечатися, ОСОБА_3 не витримав та застосував фізичне насильство до останніх.
На сьогоднішній день батьків обвинуваченого евакуювали та вони повністю перебувають на утриманні обвинуваченого, оскільки вітчим має захворювання у вигляді інсульту головного мозку та не має можливості працювати, а також має обмеження у звичайній життєдіяльності, у зв`язку з чим останній потребує постійного стороннього догляду, який йому надає мати обвинуваченого, у зв`язку з чим остання також позбавлена можливості працювати. Батьки мають статус внутрішньо переміщених осіб, орендує помешкання для останніх також обвинувачений ОСОБА_3 .
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 406 КК України, оскільки він вчинив порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у завданні побоїв, вчиненні фізичного насильства, що заподіяло легкі тілесні ушкодження, вчиненого щодо кількох осіб.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушення.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Крім цього, судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має місце реєстрації та місцем проживанням, неодружений, ОСОБА_3 є військовослужбовцем строкової служби, за час проходження служби в Збройних Силах України останній характеризується позитивно, нагороджувався за сумлінну службу безпосереднім керівництвом, на утриманні має батьків внутрішньо переміщених осіб, у вітчима мається проблеми зі здоров`ям, які вимагають стороннього догляду, який надає матір. Отже, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, сумлінно виконує службові обов`язки.

Також суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк ближчої до мінімальної межи покарання, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, також судом врахована позиція потерпілих, які просили не призначати обвинуваченому покарання з ізоляцією від суспільства, оскільки претензій до ОСОБА_3 не мають, моральну шкоду останній відшкодував, тому претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. Крім цього судом при призначенні покарання враховується особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій.

Таким чином суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції ч. 2 ст. 406 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Отже, системне тлумачення правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої мети як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні ряду покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має урахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином на підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до останнього ст. 75 КК України.

Так, застосування ст. 75 КК України належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати по справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази по кримінальному провадженню та судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 406 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини; повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_8