Справа №639/3732/22
Провадження №1-в/639/275/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81, 107 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слатине Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз:
- 24.12.2020 року Дергачівським районним судом Харківської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 357, ч.1, 4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

на теперішній час перебуваючого в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», -

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81, 107 КК України.
В обґрунтування клопотання засуджений зазначив, що за час відбування покарання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» він зарекомендував себе позитивно, стягнень не мав, дотримувався встановлених правил поведінки та розпорядку дня, був ув`язнений у неповнолітньому віці. Крім того, на теперішній час засуджений відбув 2/3 строку покарання, має постійне місце проживання та сім`ю у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку із чим він заслуговує на застосування до нього ст. 81, 107 КК України.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 підтримали клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на зазначене вище.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на його необгрунтованість. Зазначив, що на теперішній час засуджений не довів свого виправлення, оскільки під час відбування покарання останній не мав заохочень, однак мав одне стягнення, засуджений має негативну характеристику та не залучався до суспільно-корисної праці.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81, ч.2 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 24.12.2020 року Дергачівським районним судом Харківської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 357, ч.1, 4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 08.07.2020 року, кінець строку відбування покарання 08.01.2025 року.

На момент розгляду клопотання 14.12.2022 року засуджений відбув 2 роки 5 місяців 6 днів, лишилось 2 роки 24 дні.

Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.09.2021 року ОСОБА_4 етаповано з ДУ «Первомайська виправна колонія №117» до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для наступної його доставки до Дзержинського районного суд м. Харкова для розгляду по суті кримінального провадження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.01.2022 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діє по теперішній час.

З характеристики засудженого ОСОБА_4 встановлено, що за час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» він характеризується негативно, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку СІЗО в установі порушує, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи не заохочувався, до суспільно-корисної праці не залучається. Спальне місце тримає у чистоті, до майна установи ставиться відповідально. Тримається в приміщенні з невеликою кількістю ув`язнених, в середовищі яких, конфлікти не виникають. Спілкується зі співкамерниками з різної сторони, в тому числі і негативної. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи тактовний, виконує їх законні вимоги лише під пильним контролем. Санітарно-гігієнічних правил дотримується завжди. Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними шляхом отримання від них продуктових посилок та передач.
Судом враховується, що засуджений ОСОБА_4 до робіт з благоустрою території установи та суспільно-корисної праці не залучається.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, в тому числі умисних корисливих злочинів проти власності.
Статтею 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Вирішальним для застосування умовно-дострокового звільнення згідно з ст. 81, 107 КК України є не факт відбуття засудженим певної частини покарання, а саме виправлення засудженого. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язком суду, а залежить від переконаності суду в тому, що засуджений довів своє виправлення та цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду зазначеного клопотання встановлено, що засуджений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, за час тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» засуджений характеризується негативно, до суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не отримував, має 1 стягнення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення, а тому немає правових підстав для застосування до нього положень ст. 81, 107 КК України.
Посилання засудженого ОСОБА_4 на наявність у нього постійного місця проживання та продини у скрутному матеріальному становищі, не є правовою підставою для застосування статті 81, 107 КК України, оскільки головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, під час розгляду зазначеного клопотання не встановлено правових підстав для застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81, 107 КК України, у зв`язку з чим клопотання засудженого є незаконним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 107 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81, 107 КК України - відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може мати місце не раніше ніж через 6 місяців з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1