Справа № 308/350/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000193, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 грудня 2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні за №0000193, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 грудня 2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000193 від 19.12.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, виник злочинний умисел на переправлення осіб, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів.

На виконання вказаної заздалегідь розробленої злочинної схеми, ОСОБА_5 , діючи умисно 02.01.2023 зателефонував ОСОБА_6 та домовився про зустріч на наступний день з метою надання порад щодо того, яким чином зможе організувати безперешкодний перетин державного кордону України, всупереч обмежень, встановлених у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.

В подальшому, 03.01.2023 близько 20.00 години ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 на АЗС «UPG», за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, достовірно знаючи, що останньому обмежено виїзд за кордон, повідомив йому, про необхідність надання грошових коштів у сумі 12000 доларів США за безперешкодний перетин державного кордону в пункті пропуску «Лужанка» без будь яких документів, всупереч обмежень, встановлених Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

В подальшому, 05.01.2023 року ОСОБА_5 за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, та на власному транспортному засобі марки «Mercedes BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив його доставку до населеного пункту Яноші, Берегівського району та пересадив до транспортного засобу марки «Шкода октавія», д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору під керуванням невстановленої особи, яка в подальшому доставила ОСОБА_6 та ще двох осіб, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до готельного комплексу «Гелікон», що за адресою Берегівський район, с. Яноші, вул. Шевченка, 45 та надав вказівку очікувати до ранку наступного дня.

Так, 06.01.2023 року близько 06.30 години до готельного комплексу «Гелікон» під`їхав транспортний засіб марки «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. Польської реєстрації НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , який здійснив інструктаж вказаним вище особам та посадив їх до транспортного засобу марки «Хюндай Туксон», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_10 . Через деякий час вказаний транспортний засіб під керуванням ОСОБА_10 разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попрямував до населеного пункту Гетен, Берегівського району з метою їх незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пункту пропуску. Однак того ж дня о 07.03 годині Бенце викритий працівниками правоохоронних органів та затриманий.

Окрім цього, ОСОБА_5 в свою чергу, виконуючи роль організатора попрямував в напрямку КПП «Лужанка», що в населеному пункту Астей, Берегівського району, Закарпатської області з метою перетину державного кордону України та отримання від ОСОБА_6 грошової винагороди в сумі 12000 доларів США на території Угорщини, однак о 07.40 годині поблизу КПП «Лужанка» викритий працівниками правоохоронних органів та затриманий.

В свою чергу, того ж дня о 12.30 годині поблизу населеного пункту Підвиноградів, Берегівського району, Закарпатської області ОСОБА_9 викритий працівниками правоохоронних органів та затриманий.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів.

Окрім цього, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб.

В свою чергу, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб.

06.01.2023 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «iPhone», модель «14 Pro», який упаковано до спец. пакету експертна служба №3706987.

06.01.2023 постановою слідчого вищевказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, скільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

06.01.2023 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

При обґрунтуванні клопотання слідчий посилається на положення ст. 170, ст. 98, ст. 99 КПК України.

Слідчий зазначає, що Ммобільний телефон марки «iPhone», модель «14 Pro», який належить ОСОБА_9 може містити інформацію про вчинення кримінального правопорушення, зокрема відповідну переписку між ОСОБА_9 та іншими учасниками вказаного кримінального правопорушення, з іншими невстановленими співучасниками злочину, відповідно може виникнути необхідність у проведенні їх оглядів, при цьому необхідно унеможливити втручання ОСОБА_9 у інформацію, яка зберігається на вказаних пристроях. Крім цього, даний пристрій використовувався ОСОБА_9 та іншими учасниками для спілкування.

Як вказано у клопотанні, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що з метою тимчасового позбавлення можливості відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином та використовувати вилучені речі, унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкодити досягненню мети кримінального провадження, проведення судових експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а тому керуючись ст. ст. 40, 131-132, п. 4 ч. 2 ст. 167, 170-171 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: накласти арешт на тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події від 06.01.2023 майно, а саме на: мобільний телефон марки «iPhone», модель «14 Pro», який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та розглянути клопотання без виклику власника чи представника.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином, разом із тим через канцелярію суду слідчим подано заяву про розгляд клопотання за його відсутності. При цьому зазначив,що клопотання підтримує, просить задовольнити.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У прохальній частині клопотання слідчий просить: розглянути клопотання без виклику власника чи представника. Разом із тим така необхідність не обґрунтована.

Окрім того, зі змісту вказаної норми, вбачається, що клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, разом із тим, майно на яке просить накласти арешт слідчий булло тимчасово вилучено в ході огляду місця події 06.01.2022 року.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку підстави для розгляду клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника , його представника відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000193 від 19.12.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.01.2023 відносно ОСОБА_9 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, в ході огляду місця події речі могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Зокрема мобільний телефон марки «iPhone», модель «14 Pro», який належить ОСОБА_9 .

При цьому, вказане в клопотанні майно, а саме: мобільний телефон марки «iPhone», модель «14 Pro», який належить ОСОБА_9 , на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Слідчим доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слід зазначити, що слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Слід констатувати, що власник майна, його представник на розгляд клопотання не з`явилися, жодних заперечень з приводу відсутності підстав накладення арешту на вилучене майно, не подавали.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу огляду місця події, огляд, в ході якого було виявлено та вилучено майно (на яке слідчий просить накласти арешт) було проведено 06.01.2023.

Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 16.01.2023.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно слідчим суддею враховано передбачені ч.2 ст. 173 КПК України підстави та обставини.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та відповідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000193, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 грудня 2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 2 ст. 332 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна,- задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події від 06.01.2023 майно, а саме на: мобільний телефон марки «iPhone», модель «14 Pro», який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та фізичним особам, щодо майна яких вирішувалось питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1