Справа № 715/912/23
Провадження № 1-кп/715/93/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.04.2023 Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
перекладача ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) придбав у невстановленої особи за невстановлених обставин для особистого вживання особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, в перерахунку на висушену речовину становить 2,143 грам. У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне переміщення до Туреччини через митний кордон України, особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) 17.01.2023 року приблизно о 17:00 годин в`їхав у якості пасажира пасажирського автобуса марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , який здійснює регулярні пасажирські перевезення, на територію міжнародного пункту пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці митного поста «Вадул- Сірет» Чернівецької митниці, з метою перетину кордону України.
ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) усвідомлюючи заборону переміщення через митний кордон України особливо небезпечного наркотичного засобу, з метою його приховування від митного контролю, помістив придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, в перерахунку на висушену речовину 2,143 грам, у поліетиленовий пакет, після цього приховавши його у внутрішню кишеню штанів.
Під час проходження прикордонно-митного контролю на території міжнародного пункту пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) будучи пасажирем рейсового автобуса марки «Mercedes- Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , усвідомлюючи незаконне переміщення через державний кордон України наркотичного засобу, не заявив про переміщення ним через митний кордон України особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, в перерахунку на висушену речовину 2,143 грам, не повідомив про його наявність представників митної і прикордонної служби та не пред`явив його до митного контролю. ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) відмовився заповнювати митну декларацію, усно заявивши про відсутність речей та предметів заборонених до вивозу за межі території України, або таких, що підлягають обов`язковому декларуванню.
Під час проведення поглибленого огляду пасажирського автобуса марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 в зоні митного контролю міжнародного пункту пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці залучено службову собаку, яка відреагувала на ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ).
В ході проведення митних формальностей ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) під час проведення 17.01.2023 року з 18:15 год по 18:45 год його особистого огляду дістав із правої кишені своїх штанів поліетиленовий прозорий пакет, в якому містився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, в перерахунку на висушену речовину 2,143 грам, тим самим ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) виконав усі дії. які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не зміг довести до кінця свій злочинний намір на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу з причин, які не залежали від його волі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) свою вину у вчиненому визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та щиро розкаявся, просив суд суворо не карати.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується його показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад кримінального правопорушення. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) є склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України - закінчений замах на переміщення через митний кордон України, з приховуванням від митного контролю (контрабанді) особливо небезпечного наркотичного засобу.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Крім того, ВС у Постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.
Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ) суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи норму ст.12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ) відповідно до ст.66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне перерахування коштів, сплачених в якості застави, на потреби ЗСУ.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ), відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Санкцією частини 2 статті 305 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до десяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до висновку Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Суд також враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).
Враховуючи те, що ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) вину визнав повністю, у вчиненому щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а тому суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст.305 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим, при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, у виді штрафу.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.
Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ) за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України, основного покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 4 706 (чотири тисячі сімсот шість) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 80 002 (вісімдесят тисяч дві) гривні, 00 копійок.
До набрання вирком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) у виді застави змінити на особисте зобов`язання і грошові кошти в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень сплачені ОСОБА_10 , 18.03.2023 року відповідно до квитанції № 21 на рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.03.2023 року, передати на потреби ЗСУ для цілей оборони України з наступними реквізитами:
Отримувач: Національний банк України
Призначення: допомога ЗСУ;
Стягнути з ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) на користь держави судові витрати в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень, 12 копійок.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Apple» білого кольору із н.м.т. НОМЕР_3 повернути власнику, скасувавши арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 січня 2023 року.
Речовий доказ: пакунок у якому міститься подрібнена речовина рослинного походження, зеленого кольору, вагою 2,143 гр., вилученена в ході проведення особистого огляду громадянина Туреччини ОСОБА_11 - знищити.
Речовий доказ: оптичний диск залишити в матеріалах справи
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення усіма учасниками процесу.
Суддя