ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/129/23 Справа № 711/5515/22 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

захисниці ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисниці ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, 22 листопада 2021 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2021 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі, та із урахуванням положень ст. 72 КК остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Строк покарання вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 72 КК зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2022 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винний в тому, що він 10 серпня 2022 року близько 20 години 20 хвилин, перебуваючи біля магазину «АТБ-маркет», який розташований за адресою: вул. В. Чорновола, 69 у місті Черкаси, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу взяв припаркований біля вищевказаного магазину велосипед «Torrent Spider», колеса 20 дюймів, вартість якого становить 2 200,00 гривень, який на праві власності належить ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_9 , сівши на вказаний велосипед, поїхав у невідомому напрямку та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 2 200,00 гривень.

В апеляційній скарзі захисниця просить змінити вищевказаний вирок, шляхом пом`якшення покарання, з застосуванням ст. 69 КК. Вважає, що санкція ч. 4 ст. 185 КК є суворою. Вказує, що вирок суду першої інстанції є невідповідним ступенем тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Хоча покарання судом і призначено в межах закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через його суворість. На думку захисника, судом першої інстанції, не були враховані щире каяття та неодноразове вибачення в судовому засіданні перед потерпілою.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- захисниця, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- потерпіла, яка не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтвердивши, що обвинувачений просив у неї вибачення, матеріальна шкода не відшкодована;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисниці, потерпілої, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність за своєю суворістю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, є непереконливими.

Відповідно до ст. 65 КК, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який має постійне місце проживання, не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, групи інвалідності не має, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку, завданий потерпілій збиток не відшкодував; обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття; обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім зазначеного, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що ОСОБА_9 , будучи особою раніше судимою за вчинення умисного, корисливого злочину, не зробив для себе належних висновків та продовжив злочинну діяльність, що вказує на небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_9 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є можливим при призначенні покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, з чим погоджується апеляційний суд.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, тому відсутні підстави вважати його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто яка є явно несправедливим через суворість.

Зваживши на відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість призначення покарання на підставі ст. 69 КК.

Визнання вини обвинуваченим, його щире каяття та висловлювання щирого жалю з приводу свого вчинку були враховані судом першої інстанції при призначені мінімального покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та не свідчить про необхідність прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання.

Згідно зі сталою судовою практикою, думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні, тому позиція потерпілої ОСОБА_7 , котру та висловила при апеляційному перегляді вироку, не заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги захисниці, не свідчить, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисниці є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4