ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17882/21

Провадження № 11-кп/4820/890/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2022 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 06 лютого 2023 року, включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховувався від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю. Апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви зведені до загальних фраз щодо вивчення особи обвинуваченого, тяжкості інкримінованого правопорушення, а також наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Вказує, що клопотання прокурора не містить жодних даних, які б виправдовували тримання під вартою ОСОБА_6 , а запобігти негативним наслідкам здатний домашній арешт, при цьому цілодобовий і поєднаний з обов`язком носити електронний засіб контролю. При цьому, працівники поліції, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого мають право з`являтися в житло до нього, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків. Вважає, що суд першої інстанції не обґрунтував виправдання подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , а інший більш м`який запобіжний захід цілком забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, із посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги, та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, в повній мірі, дотримався цих вимог закону.

Згідно з положеннями ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також обставини визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що він обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, які за своїм характером становлять особливу суспільну небезпеку, зокрема санкція ч. 1 ст. 255-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна, та те, що наявність ризиків, на підставі яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, йому було обрано, не зменшились, а відтак відсутні підстави для зміни на інший більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, покарання, яке очікує особу, в разі доведення винуватості, схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, давали підстави для продовження строку дії саме такого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність, виписаних в ухвалі суду ризиків, а відтак і про можливість зміни щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із носінням електронного засобу контролю, не знайшли свого підтвердження, під час її розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , не пов`язаного з триманням під вартою, не спростовують таке рішення місцевого суду, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, які були враховані при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження апелянта про те, що відповідні мотиви, викладенні в оскаржуваній ухвалі, зведені до загальних фраз, не є визначальними аргументами, які давали б можливість обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, і не спростовують, встановлених судом обставин і висновків, та не дають підстав вважати, що обрання відносно нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, належним чином, забезпечить його процесуальну поведінку, усуне продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. А відтак, порушення процесуального закону відсутні.

Таким чином, наявність ризиків, у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не спростовують таких висновків місцевого суду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 Кулеша ОСОБА_8 Преснякова ОСОБА_9