Справа №463/8426/22
Провадження №1-кс/463/50/23
У Х В А Л А

04 січня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 28.10.2022 про закриття кримінального провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 28.10.2022 про закриття кримінального провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України. Просить скасувати оскаржувану постанову.

Скаргу мотивує тим, що Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові, здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України. Постановою старшого слідчого, ОСОБА_4 від 28 жовтня 2022 року дане кримінальне провадження закрито. З постановою не погоджується, оскільки вважає проведене досудове розслідування неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки на його думку слідчий не провівши усіх необхідних слідчих дій, виніс постанову про закриття кримінального провадження. Вважає таку винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як досудове розслідування на його думку є однобічним, неповним і упередженим.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав та просив таку задовольнити у повному обсязі.

Слідчий та представник органу досудового розслідування на розгляд скарги не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце судового засідання, про причини неявки слідчого суддю не повідомлено, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги. Скерував на адресу суду матеріали кримінального провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України для огляду.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно дост. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах "Танрікулу проти Туреччини" та "Ґюль проти Туреччини").

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, перебувало кримінальне провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 28.10.2022 вказане кримінальне провадження було закрито.

Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова.Так слідчими першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України.

Як встановлено з наданих матеріалів кримінального провадження відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова за заявою ОСОБА_3 від 05.11.2019 про злочини, нібито, вчинені старшим експертом сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 під час надання висновку № 1/76 від 12.02.2015, а також начальником сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_7 під час надання висновку № 1/74 від 16.03.2015 та 1/75 від 16.03.2015 у кримінальному провадженні № 000074 від 23.01.2015 за ч. 2 ст. 286 КК України.

У заяві про злочини від 05.11.2019 ОСОБА_3 наводить порушення, допущені, на думку автора, при виконанні експертиз та складанні їх висновків, які свідчать при вчинення експертами злочинів, передбачених ч. 2 ст. 284 КК України. 21.10.2022 ОСОБА_3 надав додаткові пояснення щодо обставин вчинених, на його думку, кримінальних правопорушень, а також підтвердив власні доводи, викладені у заяві про злочини від 05.11.2019.

Так під час досудового розслідування кримінального провадження з метою перевірки доводів заявника ОСОБА_3 проведено низку слідчих та процесуальних дій, а саме: до матеріалів досудового розслідування долучено висновки згаданих експертиз, щодо обставин їх проведення допитано як свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ініційовано та проведено силами ДНДЕКЦ МВС України службову перевірку інформації щодо можливого надання завідомо неправдивого висновку експерта працівниками НДЕКЦ при ГУМВС Україні у Львівській області, проведено інші дії.

Зокрема заявник ОСОБА_3 був допитаний в якості свідка та згідно наданих показів такого слідує, що що експерт ОСОБА_6 вніс у висновок неправдиві дані, що на експертизу надано транспортні засоби, хоча ніхто їх не надавав і експерт нічого не оглядав. Адже згідно висновку 1/76 постанова слідчого про проведення експертизи у Львівський НДЕКЦ надійшла 28.01.2015, а відповідно до позовної заяви ОСОБА_8 , яку слідству надано разом із його заявою про злочин (як додаток), до якої також долучено акт огляду № 1 та фототаблиці розібраного автобуса Івеко від 27.01.2015 (проведеного страховим експертом за участі власника), автобус, про який зазначає експерт, було розібрано на день раніше, ніж експерт отримав постанову про проведення експертизи. У судовому засіданні у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 механік автопідприємства, до якого належить автобус, ОСОБА_10 заявив, що особисто за вказівкою слідчого порушив цілісність автобуса шляхом його розбірки 27.01.2015 і автобус у розібраному стані стояв у боксі і нікуди не виїжджав приблизно один місяць та ОСОБА_6 оглядати його не приїжджав.

Зазначена позиція ОСОБА_3 не підлягає оцінці в межах розслідування цього кримінального провадження за фактом можливого надання завідомо неправдивих висновків експертами, поєднаного зі штучним створенням доказів обвинувачення, проте щодо неї слід зазначити наступне.

Так слідчим проаналізовано протокол огляду місця ДТП, а також доданих до нього фотографій, слідує, що спеціаліст ОСОБА_6 не здійснив під час участі в огляді місця події, який проводив слідчий, безпосереднього проникнення до автомобілю та автобусу, адже проводився огляд лише зовнішніх пошкоджень кузову та елементів без проникнення до салону транспортних засобів, а також іншої слідової інформації, яка містилась на автодорозі, тобто у публічно доступному місці. Тим більше, проведені під час огляду місця ДТП дії не є характерними для обшуку, виконання якого регулюється ст. 237 КПК України і до внесення відомостей до ЄРДР заборонено. Із заяви ОСОБА_3 та його показань під час допиту слідує, що у висновку № 1/76 від 12.02.2015 фотографії автомобіля ВАЗ також викликають сумніви, адже автомобіль з 30.01.2015 (відповідно до даних долученого ОСОБА_3 у копії висновку судової трасологічної та автотехнічної експертизи № 453/454 від 24.03.2015 (с. 1, абз. 5) також проведеної у цьому кримінальному провадженні) зберігається без правового переднього колеса, а на фото у висновку його сфотографовано з колесом.

Водночас, постанова про призначення цієї експертизи, висновки якої оформлено за № 1/76 від 12.02.2015, надійшла до виконання до НДЕКЦ при ГУМВС у Львівській області 28.01.2015, що не виключає можливості для експерта ОСОБА_6 провести огляд автомобілю ВАЗ у період з 28.01.2015 до 30.01.2015. Доводи ОСОБА_3 спростовуються копією висновку експерта № 1/76 від 12.02.2015, відповідно до якого огляд автомобілю ВАЗ проводився за місцем його зберігання у Львівській області. З доданих до висновку експерта фотографій, встановлено, що автомобіль ВАЗ з причепом оглянуто експертом спеціально під час проведення експертизи, про що свідчить як наявність на фото 1-4, 6-12 у кадрі мірної лінійки, так і місце розташування транспортних засобів. У кадрах з автомобілем ВАЗ видно інші пошкоджені транспортні засоби, що свідчить про проведення фотозйомки на майданчику для зберігання транспортних засобів.

Крім того, відповідно до результатів проведеної ДНДЕКЦ МВС України службової перевірки інформації щодо можливого надання завідомо неправдивого висновку експерта працівниками НДЕКЦ при ГУМВС Україні у Львівській області встановлено, що у висновку експерта № 1/76 від 12.02.2015 фотографії пошкоджень транспортних засобів виконано за правилами криміналістичної фотографії, а спосіб їх виконання свідчить про їх виконання особою, яка має відповідні спеціальні знання, і яка може бути зокрема працівником підрозділу експертної служби МВС.

Окрім цього під час допиту як свідка ОСОБА_3 зазначено, що експерт ОСОБА_6 підтвердив у висновку, що матеріали справи та слідову інформацію до уваги не брав, а взяв до уваги лише копію схеми невідомого протоколу, яка відповідно до ч. 4 п. 2 ст. 105 КПК України являється додатком до протоколу огляду місця події і пояснює зміст протоколу, а не як не є доказом. Так додаток до протоколу відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України не є документом та є доказом лише разом з основним документом, у даному випадку - протоколом огляду місця події. Але протокол експерту не надавався. Зазначена позиція заявника ОСОБА_3 є наслідком неправильних інтерпретації та тлумачення положень чинного законодавства України, адже відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Схема до протоколу огляду місця події є документом, оскільки підпадає під його визначення, наведене у ч. 1 ст. 99 КПК України та є спеціально створеним з метою збереження інформації матеріальним об`єктом, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більше того, про те, що додаток до протоколу огляду місця ДТП є окремим документом свідчить і п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, відповідно до якого до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, додатки до протоколів процесуальних дій.

Аналізом протоколу огляду місця події від 23.01.2015 та схеми до нього встановлено, що саме схема до протоколу містить найбільшу кількість слідової інформації про ДТП, якою експерт серед інших вихідних даних керувався під час виконання експертизи. У протоколі огляду місця події від 23.01.2015 для уточнення та конкретизації необхідних даних містяться покликання на схему.

Таким чином, висновок експерта № 1/76 відповідно до п. 3 ст. 101, ч. 1 п. 5 ст. 69 КПК України ґрунтувався на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, адже не лише допомагав слідчому згідно ст. 71 КПК України проводити огляд місця події як спеціаліст та мав можливість органолептичного сприйняття пошкоджень транспортних засобів у тому стані, у якому вони були безпосередньо після ДТП, а також речової обстановки на місці ДТП, а також на відомостях, які йому стали відомі під час дослідження наданих при призначенні експертизи матеріалів.

Варто зазначити, що висновок ОСОБА_3 про те, що експертом ОСОБА_6 не проведено особистого повного дослідження, оскільки при проведенні транспортно-трасологічної експертизи у висновку № 1/76 від 12.02.2015 не зазначено, яким чином експертом перевірено, що схема до протоколу огляду місця ДТП відповідає розвитку дорожньо-транспортної події не відповідає обставинам, з`ясованим під час досудового розслідування з огляду на наведене нижче.

Відповідно до результатів проведеної ДНДЕКЦ МВС України службової перевірки інформації щодо можливого надання завідомо неправдивого висновку експерта працівниками НДЕКЦ при ГУМВС Україні у Львівській області встановлено, що при проведенні експертизи, висновки якої викладено за № 1/76 від 12.02.2015, судовим експертом ОСОБА_6 вірно вибрані методики, перелік яких з реєстраційними кодами наведено у вступній частині, та методи проведення судової експертизи, правильно оцінені результати проведених досліджень та надано відповіді на поставлені судовому експерту питання.

Окрім цього на думку ОСОБА_3 , експерт ОСОБА_7 вніс до висновку № 1/75 неправдиві відомості, що йому надано для огляду автобус Івеко . Ніхто цей автобус експерту до огляду не надавав. Постанова слідчого про проведення експертизи у Львівський НДЕКЦ надійшла 28.01.2015. А відповідно до позовної заяви, яку слідству надано разом із його заявою про злочин (як додаток), до якої також долучено акт огляду № 1 та фототаблицю розібраного автобуса Івеко від 27.01.2015, автобус, про який зазначає експерт, було розібрано на день раніше, ніж експерт отримав постанову про проведення експертизи.

У судовому засіданні у справі за обвинуваченням ОСОБА_3 механік автопідприємства, до якого належить автобус, ОСОБА_10 заявив, що особисто за вказівкою слідчого порушив цілісність автобуса шляхом його розбірки 27.01.2015 і автобус у розібраному стані стояв в боксі і нікуди не виїжджав приблизно один місяць. Експерт нічого не вигадав більше, як взяти фотографії автобуса в нерозібраному стані з висновку 1/76, наприклад, фото № 3 з висновку 1/76 є у висновку № 1/75 під номером 15, фото номер 4 з висновку 1/76 є у висновку № 1/75 під номером 18. Хоча експерт ОСОБА_7 у Городоцькому райсуді дав неправдиві показання судді, що особисто проводив фотографування автобусу та роздруківку фотографій. Вважає, що експерт ОСОБА_7 після отримання постанови про призначення експертизи не міг бачити нерозібраний (цілий) автобус Івеко .

Доводи ОСОБА_3 в цій частині спростовуються долученою до матеріалів кримінального провадження копією висновку експерта № 1/75 від 16.03.2015, відповідно до якого огляд автобусу Івеко проводився за місцем його зберігання. З доданих до висновку експерта фотографій, встановлено, що автобус Івеко оглянуто експертом спеціально під час проведення експертизи, про що свідчить як наявність на фото 1-4 у кадрі мірної лінійки, так і місце розташування транспортного засобу. У кадрах видно інші автобуси поруч з автобусом Івеко .

Крім того, на доданих до акту огляду № 1 та фототаблиці автобуса Івеко від 27.01.2015 (долучено до позовної заяви ОСОБА_8 ) автобус Івеко розташовано поруч з іншим автобусом Ман білого кольору з характерними написами та лініями на правому борті. Аналогічний автобус візуалізується з тієї ж сторони на фото № 1 та № 3, доданих до висновку експерта № 1/75 від 16.03.2015, що свідчить про те, що і огляд транспортного засобу, про який зазначено в акті огляду № 1 та фототаблиці автобуса Івеко від 27.01.2015, і огляд експертом під час проведення експертизи (висновок експерта № 1/75 від 16.03.2015) проведено в одному й тому ж місці зберігання. На долучених до акту огляду № 1 від 27.01.2015 фотографіях пошкодженого автобуса Івеко (додаток до позовної заяви ОСОБА_8 ) зображено зовнішні пошкодження кузову, які відповідають пошкодженням, які зображено в ілюстративній таблиці до протоколу огляду місця події від 23.01.2015, а також на фотографіях до висновку експерта № 1/75 від 16.03.2015, № № 1-4. Аналіз зазначених документів свідчить про те, що як на момент огляду автобусу страховим експертом 27.01.2015, так і на момент огляду його судовим експертом, автобус не було розібрано, як зазначає ОСОБА_3 , та, відповідно, у судового експерта не була відсутня можливість його оглянути та здійснити фотофіксацію пошкоджень кузову та елементів конструкції.

Відповідно до результатів проведеної ДНДЕКЦ МВС України службової перевірки інформації щодо можливого надання завідомо неправдивого висновку експерта працівниками НДЕКЦ при ГУМВС Україні у Львівській області встановлено, що під час складання висновку експерта № 1/75 від 16.03.2015 допущено окремі технічні невідповідності. Водночас, ці технічні невідповідності не дають достатніх підстав для сумніву в об`єктивності технічної сутності висновку експерта.

Виявлені судовим експертом ОСОБА_7 механічні пошкодження корпусу гідропідсилювача системи рульового керування автобуса описані і проілюстровані ним у висновку експерта № 1/75 від 16.03.2015.

У акті огляду № 1 від 27.01.2015 страховим експертом автобуса Івеко (додаток до позовної заяви ОСОБА_8 ) зазначено, що гідравлічна трубка руля деформована і вона підлягає заміні, тобто страховим експертом при огляді 27.01.2015 також встановлено пошкодження гідропідсилювача керма настільки серйозні, що його подальша експлуатація, ремонт були неможливі та цей елемент підлягав заміні, що цілком відповідає даним, встановленим під час проведення експертизи та викладеним у висновку експерта № 1/75 від 16.03.2015.

Варто зазначити, що ОСОБА_3 вважає, що у висновок експерт ОСОБА_7 вніс неправдиві відомості, що огляд автобусу Івеко проводив із слідчим ОСОБА_11 та водієм ОСОБА_12 , адже слідчий ОСОБА_11 та водій ОСОБА_12 у судовому засіданні заявили, що жодних оглядів автобуса з експертом не проводили.

Зазначені доводи заявника не впливають на технічну сутність висновку експерта у розрізі поставлених перед експертизою питань. Наявні у висновку експерта фотографії, зокрема, аналогового манометру пневматичної гальмівної системи, свідчать, що експерт отримав доступ до автобуса від особи, що мала можливість та право такий доступ надати і запустити двигун автобуса для приведення манометра у робочий стан під час вимірювання тиску у гальмівній системі автобуса.

Окрім цього у змісті експертизи немає жодного посилання на матеріали кримінального провадження, оскільки з огляду на поставлені перед експертизою питання їх вирішення потребувало лише надання об`єкту дослідження - автобуса Івеко, що і було здійснено слідчим та відображено у висновку експерта. У розділі дослідження експерт зазначив, що перевіряв гальмівну систему автобуса шляхом розігнання автобуса на рівній ділянці дороги до швидкості 30 км/год, хоча згідно Правил дорожнього руху та примітки до висновку № 1/75 (аркуш 6) зазначається, що перевірка гальмівної системи автобуса проводиться на швидкості 40 км/год.

Доводи ОСОБА_3 , що механік транспортного підприємства у судовому засіданні заявив, що автобус у розібраному стані стояв у боксі і на жодні перевірки не виїжджав. Також, він зазначив, що гальмівну систему в автобусі перевіряв експерт в боксі по приборах. І це все свідчить, що експерт ОСОБА_7 вніс неправдиві відомості до висновку експерта про дослідження гальмівної системи автобуса, яке не проводив. Також, експерт видумав якісь розламані труби в гідропідсилювачі руля, адже в акті № 1 від 27.01.2015 страховий агент, який оглядав автобус разом із власницею автобуса ОСОБА_8 на пошкодження, зазначили, що станом на 27.01.2015 в гідропідсилювачі руля лише деформовані трубки, що і підтвердив водій автобуса ОСОБА_12 у судовому засіданні, а деформація трубок настає згідно ПДР, розділ 31.4.2 внаслідок зношення, або технічного браку. У висновку № 1/75 на с. 10, абзац 1, експерт зазначив, що система рульового управління автобуса в несправному стані по причині механічного пошкодження гідропідсилювача рульового механізму та витоку з нього робочої рідини. У судовому засіданні на запитання судді експерт ОСОБА_7 сказав, що гідропідсилювач пошкоджений не був, тобто сам заперечив висновки проведеної ним експертизи. Про те, що гідропідсилювач не був пошкоджений, підтверджується актом огляду № 1 від 27.01.2015, проведеним страховим агентом та власницею автобусу.Таким чином, висновок експерта 1/75 усупереч п. 3 ст. 101 КПК України не ґрунтувався ані на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, бо не проводив жодного дослідження та огляду, ані на відомостях, які експерту стали відомі під час дослідження наданих йому матеріалів. Усупереч ч. 1 п. 5 ст. 69 КПК України експерт не провів особисто повного дослідження.

Таким чином, експерт ОСОБА_7 , складаючи цей висновок, приховав факт вже існуючої невправності рульової та гальмівної системи автобуса ще до моменту ДТП. На сторінці 2 висновку експерта 1/74 від 16.03.2015 замість огляду автомобіля ВАЗ, щодо якого призначено слідчим експертизу, експерт зазначив, що він оглядав автобус Івеко із зазначенням реєстраційного номеру саме автобуса.

Зазначені доводи ОСОБА_3 спростовуються наведеними вище обставинами, встановленими під час досудового розслідування кримінального провадження. Зокрема, відповідно до результатів проведеної ДНДЕКЦ МВС України службової перевірки інформації щодо можливого надання завідомо неправдивого висновку експерта працівниками НДЕКЦ при ГУМВС Україні у Львівській області встановлено, що при проведенні експертизи, висновки якої викладено за № 1/75 від 16.03.2015, судовим експертом ОСОБА_7 вірно вибрані методики, перелік яких з реєстраційними кодами наведено у вступній частині, та методи проведення судової експертизи, правильно оцінені результати проведених досліджень та надано відповіді на поставлені судовому експерту питання. Допущені під час проведення експертизи невідповідності не дають достатніх підстав для сумніву в об`єктивності технічної сутності висновку.

Під час проведення цієї перевірки встановлено, що ОСОБА_3 у заяві про злочин перекручено зміст норми пункту 31.4.2.г Правил дорожнього руху, у якій лише наведена група технічних несправностей і невідповідності певним вимогам рульового керування, за наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, а не механізм виникнення певної несправності. Залишення в умовах ДТП сліду гальмування лише одним колесом транспортного засобу не є беззаперечним підтвердженням несправності гальмівної системи цього транспортного засобу в цілому. У судовому засіданні експерт стверджував, що особисто проводив фотографування автомобіля та роздруківку фотографій, водночас, і це встановлено у судовому засіданні, що фото № 1 до висновку № 1/74 взято з висновку № 1/76 (фото № 8), фото № 2 взято з висновку № 1/76 (фото № 1), фото № 3 у висновок № 1/74 взято з висновку № 1/76 (фото № 2). У висновку 1/74 зроблені фотографії автомобіль ВАЗ також викликають сумніви, адже автомобіль з 30.01.2015 зберігається без правового переднього колеса, а на фото № 6 у висновку № 1/74 його сфотографовано з колесом. Тобто, експерт, не проводячи жодного огляду транспортного засобу, долучив до висновку уже існуючі фотографії з висновку експерта № 1/76 та «вигадав» обставини щодо обмеження кута повороту керованих коліс із-за затискування переднього правого керованого колеса деформованими елементами кузова автомобілю, чого насправді спостерігати він не міг. Вводячи суд в оману про проведення огляду автомобіля, експерт ОСОБА_7 на підтвердження цього факту зазначив, що його підтверджує зображення (фото № 5) бачка головного гальмівного циліндру невідомого автомобіля з висновку 1/74.

Але й ці доводи ОСОБА_3 спростовуються копією висновку експерта № 1/74 від 16.03.2015, відповідно до якого огляд автомобілю ВАЗ проводився за місцем його зберігання. З доданих до висновку експерта фотографій, встановлено, що автомобіль ВАЗ з причепом оглянуто експертом спеціально під час проведення експертизи, про що свідчить як наявність на фото 1-4 у кадрі мірної лінійки, так і місце розташування транспортних засобів. У кадрах з автомобілем ВАЗ видно інші пошкоджені транспортні засоби, що свідчить про проведення фотозйомки на майданчику для зберігання транспортних засобів. Постанова про призначення цієї експертизи, висновки якої оформлено за № 1/74 від 16.03.2015, надійшла до виконання до НДЕКЦ при ГУМВС у Львівській області 28.01.2015, що не виключає можливості для експерта провести огляд автомобілю ВАЗ у період з 28.01.2015 до 30.01.2015.

Крім того, відповідно до результатів проведеної ДНДЕКЦ МВС України службової перевірки інформації щодо можливого надання завідомо неправдивого висновку експерта працівниками НДЕКЦ при ГУМВС Україні у Львівській області встановлено, що у висновку експерта № 1/74 від 16.03.2015 фотографії пошкоджень транспортних засобів виконано за правилами криміналістичної фотографії, а спосіб їх виконання свідчить про їх виконання особою, яка має відповідні спеціальні знання, і яка може бути зокрема працівником підрозділу експертної служби МВС.

Також, судовим експертом ОСОБА_7 вірно вибрані методики, перелік яких з реєстраційними кодами наведено у вступній частині, та методи проведення судової експертизи, правильно оцінені результати проведених досліджень та надано відповіді на поставлені судовому експерту питання.

Допущені під час проведення експертизи невідповідності не дають достатніх підстав для сумніву в об`єктивності технічної сутності висновку.

Як встановлено слідством під час досудового розслідування з`ясовано, що експертами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час проведення означених експертиз допущено певні невідповідності технічного характеру. Водночас, зазначені невідповідності не є суттєвими, оскільки не дають достатніх підстав для сумніву в об`єктивності технічної сутності висновку.

Тобто, навіть з урахуванням допущених несуттєвих недоліків експертами не допущено неправильного викладу або перекручення фактів чи завідомо неправильної їх оцінки. Таким чином, висновок, саме відповіді на поставлені перед експертизою питання, які покладаються в основу обвинувачення та на підставі яких суд доходить висновку про доведеність вини особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення іншими бути не могли, навіть з урахуванням допущених неточностей.

Так слідчим встановлено та проаналізувано матеріали кримінального провадження та оцінюючи отримані відомості у їх комплексі, прийнявши до уваги вичерпані можливості досудового слідства та відсутність сукупності об`єктивних, неупереджених і достатніх даних для доведення вини осіб у суді, прийшов до висновку, що в діях експертів відсутній склад кримінального правопорушення.

Слід звернути увагу на те, що відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 , здебільшого несуть суб`єктивних характер. Заявником наводяться виключно власні міркування та припущення щодо неналежного проведення експертиз, оскільки злочинність дій експертів не підтверджується достатніми об`єктивними даними.

Що стосується кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, то суб`єктивна сторона злочину, характеризується лише прямим умислом, тобто особа діє завідомо, усвідомлює неправдивість, в даному випадку, експертного висновку і бажає діяти саме таким чином. Неправдивим є висновок експерта, в якому неправильно викладені або перекручені факти чи зроблена завідомо неправильна їх оцінка, що призвела до інших висновків та відповідей на поставлені перед експертизою питання, ніж ті, які були б зроблені у разі, якби експерт діяв сумлінно.

Враховуючи наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Окрім цього внесення відомостей в ЄРДР за вказаною заявою про кримінальне правопорушення ґрунтується на нормах закону, що було належною підставою для задоволення скарги. Обов`язок слідчого або прокурора чи слідчого судді не вимагав оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Перевірка такої заяви повинна проводитись вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Лише потім, у разі, якщо посадова особа дійде висновку, що у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України, судом встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження від 28.10.2022 не підлягає скасуванню, а у скарзі - слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 28.10.2022 про закриття кримінального провадження № 0001340 від 29.11.2019 за ч. 2 ст. 384 КК України - відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.01.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1