Справа № 185/2831/17
Провадження № 1-кп/185/18/23
У Х В А Л А

02 лютого 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області колегіально у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 від 17 лютого 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, не одруженого, із вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У підготовчому судовому засіданні прокурор надала письмове клопотання про здійснення спеціального судового провадження відносно ОСОБА_5 , оскільки, на думку прокурора, обвинувачений переховується від слідства та суду на тимчасово окупованій території з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у розшук. Що він знав або повинен був знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначила, що обвинувачений під час досудового розслідування викликався для проведення слідчих дій шляхом розміщення повісток на сайті СБУ. 17 лютого 2017 року щодо нього складено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Також було вжито заходів для вручення повідомлення про підозру в спосіб, передбачений для вручення повідомлень, але вручити повідомлення про підозру та повістку про виклик не було можливим.

Прокурором до клопотання додано вияг з ЄРДР, текст повідомлення про підозру від 17 лютого 2017 року, яка вручена адвокатові 17 лютого 2017 року. Текст повістки про виклик для вручення повідомлення про підозру, в якій зазначена адреса АДРЕСА_1 , скріншот з сайту СБУ, на якому розміщена фотографія та анкетні дані ОСОБА_5 та оголошення розміщене на сайті. Поштовий конверт з відміткою про неможливість вручення. Дані про публікацію повістки в газеті «Урядовий кур`єр». Ухвалу слідчого судді від 16 березня 2017 року, відповідно до якої надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування. 18 лютого 2017 року ОСОБА_5 оголошений в регіональний, державний (міждержавний) міжнародний розшук.

Обвинувачений в підготовче судове засідання не з`явився, був повідомлений шляхом публікації оголошення про виклик до суду в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур`єр», публікації оголошення про виклик на веб-сторонці Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області в мережі «Інтернет».

Заслухавши думку прокурора та захисника, вивчивши надані матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 323 ч. 3 КПК України до клопотання прокурора, додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, і тільки тоді суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого. Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у випадку постановлення вироку за наслідками кримінального провадження, в якому здійснювалося спеціальне досудове провадження, суд окремо зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

В цьому контексті відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Зокрема, відповідно до ст.. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи….

Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Процедури «іn absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так, у справі «Сейдович проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

В даній справі суду не було продемонстровано, що заявник був в достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлене йому обвинувачення. З цих підстав не можна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Така ситуація може мати місце, зокрема, коли обвинувачений публічно або в письмовій формі заявляє про те, що не має наміру реагувати на повістку про явку до суду, яка була отримана не від властей, а з інших джерел, або, коли обвинуваченому вдалося уникнути арешту.

У справі «Колоцца проти Італії» Суд зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п.3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття «справедливий розгляд у суді». Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку «розумного співвідношення», з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя. На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо обвинуваченого, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський суд у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати будь-які заходи. Крім того, обвинувачений, що не з`явився до зали судового засідання, ні за яких обставин не може бути позбавлений права на захист за посередництвом обраного ним захисника. При цьому Суд зазначає, що у будь-якому разі, до яких би заходів не вдавалася влада для забезпечення належної явки обвинуваченого, вона не вправі застосовувати несумірні засоби для досягнення зазначеної мети.

Більш того, як зазначено ЄСПЛ в рішенні «Колоцца проти Італії» підпункти (с), (d) та (е) п. 3 гарантують кожній людині, якій пред`явлено кримінальне обвинувачення, право «захищати себе особисто», «допитувати свідків, що показують проти неї, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані», «користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо вона не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові», і важко уявити собі, як обвинувачений може здійснювати ці права, не будучи присутнім. В даному випадку Суду не доводиться встановлювати, відмовився і за яких обставин обвинувачений від здійснення свого права бути присутнім при розгляді справи, оскільки в будь-якому випадку, відповідно до усталеної прецедентної практики Суду, відмова від здійснення права, гарантованого Конвенцією, повинна бути встановлена недвозначним чином.

Зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст.7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до ст.297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

При дослідженні наданого клопотання вбачається, що прокурор не надав однозначних даних про те, що обвинувачений знав, або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження. Адже публікація оголошення в «Урядовому кур`єрі» не є достатнім твердженням того, що особа знає про її кримінальне переслідування, бо на тимчасово окупованій території вказана газета не розповсюджується, що є загальновідомим фактом.

Суд зауважує, те, що здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не свідчить, що суд зобов`язаний призначити спеціальне судове провадження, оскільки потрібно саме довести наявність таких обставин, які б дозволяли призначити спеціальне судове провадження саме на сьогодні.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 перебуває на окупованій території

ЄСПЛ в справі СОМОГІЙ ПРОТИ ІТАЛІЇ (Заява № 67972/01) в п. 65. Зазначив, що суд зауважує, що, незважаючи на те, що це прямо не зазначено в пункті 1 статті 6 , об`єкт і мета статті в цілому показують, що особа, «обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення» , має право брати участь у слуханні. Крім того, підпункти (c), (d) і (e) пункту 3 гарантують «кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення» право «захищати себе особисто», «допитувати свідків або мати допит свідків » і важко зрозуміти, як він міг би скористатися цими правами без його присутності. 75. щодо твердження Уряду про те, що заявник у будь-якому випадку дізнався про провадження через журналіста, який брав у нього інтерв`ю, або з місцевої преси, Суд зазначає, що повідомити когось про кримінальне переслідування, порушене проти нього, є правовою дією, такої важливості, що воно повинно здійснюватися відповідно до процедурних вимог і вимог матеріального права, здатних гарантувати ефективне здійснення прав обвинуваченого, як це чітко випливає з пункту 3 (a) статті 6 Конвенції; нечітких і неофіційних знань не може бути достатньо.

Таким чином, на даний час в розпорядженні суду відсутні дані про те, що обвинувачений ознайомлений з тим, що відносно нього здійснюється кримінальне провадження, з огляду на прецедентну практику ЄСПЛ, що на думку суду є об`єктивними обставинами, які ставлять під сумнів можливість належного його повідомлення про здійснення відносно нього спеціального судового провадження.

Ще одним проблемним моментом, яке в майбутньому може призвести до констатації порушення права, гарантованого ст. 6 Конвенції є те, що в справі Шкалла проти Албанії ЄСПЛ зазначив в п. 70, що у попередніх справах щодо заочних засуджень Суд постановив, що інформування когось про кримінальне переслідування, порушене проти нього, є такою важливою юридичною дією, що вона має бути здійснена відповідно до процесуальних та матеріальних вимог, здатних гарантувати ефективне виконання прав обвинуваченого; нечіткі та неофіційні знання не можуть бути достатніми. Однак Суд не може виключити можливість того, що певні встановлені факти можуть свідчити про те, що обвинувачений знає про існування кримінального провадження проти нього, а також про характер і причину обвинувачення та не має наміру брати участь у судовому процесі або бажає уникнути судового переслідування. Це може мати місце, наприклад, коли обвинувачений публічно або письмово заявляє, що він не має наміру відповідати на виклики, про які йому стало відомо з джерел, відмінних від органів влади, або йому вдається уникнути спроби арешту, або коли до відома органів влади доводяться матеріали, які недвозначно свідчать про те, що він обізнаний про провадження, яке триває проти нього, і про висунуті йому звинувачення.72 Той факт, що в апеляційному порядку заявника захищав захисник, призначений його батьком, не означає, що заявник раніше фактично знав про провадження проти нього. 73. Нарешті, простої відсутності заявника (обвинуваченого) вдома недостатньо, щоб вважати, що він знав про провадження і, отже, втік. 74. За цих обставин Суд вважає, що не було доведено, що заявник мав достатню інформацію про судове провадження проти нього, що він прямо чи опосередковано дозволяв дії членів своєї сім`ї в апеляції або однозначно відмовився від свого права з`явитися в суді шляхом свідомого ухилення від правосуддя.

В даному провадженні захисник не те, що не залучався обвинуваченим, він залучений стороною обвинувачення, з обвинуваченим не спілкувався, його позиція йому апріорі не відома.

Статтею 335 КПК України передбачено право суду зупинити провадження у разі розшуку обвинуваченого.

У справі «Годди проти Італії», в рамках якого встановлено не повідомлення обраного підсудним захисника про судовий розгляд та не з`ясування в достатньому обсязі про причини неявки обвинуваченого, ЄСПЛ була сформульована наступна позиція: факт неявки підсудного в судове засідання, а також відсутність повідомлення його захисника вимагають від суду прояви активності в цілях досягнення належної реалізації процесуальних прав зацікавленої особи. Отже, суд повинен за власною ініціативою призупинити розгляд справи через необхідність з`ясування причин неявки сторін.

В даному кримінальному провадженні відсутні беззаперечні докази того, що обвинувачений в достатній мірі проінформований про те, що він притягується до кримінальної відповідальності та про те, що відбувається судовий розгляд даного кримінального провадження, на підставі яких можна було б зробити висновок, що він недвозначно відмовився від свого права приймати участь в судових засіданнях вказаного кримінального провадження. Тому в задоволенні клопотання про проведення спеціального судового провадження необхідно відмовити.

Що стосується клопотання про обрання запобіжного заходу, то суд приходить до наступного висновку про можливість розгляду даного клопотання на підставі ст. 193 ч. 6 КПК України.

Так, 17 лютого 2017 року ОСОБА_5 поштовим листом було направлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

18 лютого 2017 року ОСОБА_5 оголошено в регіональний, державний (міждержавний), міжнародний розшук.

Після надходження обвинувального акту до суду здійснювався виклик обвинуваченого шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та опубліковано оголошення в «Урядовому Кур`єрі».

Згідно ст. 183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З матеріалів доданих до клопотання встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на достовірність показань свідків у кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі, проживав на тимчасово окупованій території України, що свідчить про наявність ризику залишення ним свого місця проживання (у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також впливу на свідків. Інші заявлені ризики прокурором не обґрунтовані, зокрема досудове розслідування завершено, отже стороною обвинувачення документи та речі, які доводять обвинувачення зібрані, а тому обвинувачений не може їх фізично знищити або спотворити.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що в клопотанні прокурора надано обґрунтування підстав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому ОСОБА_5 слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого неможливо та на даний час його місцезнаходження органом досудового розслідування не встановлено, суд вважає за необхідне, на підставі п. п. 2), 10), 13), 14), 15), 16) ч. 1, ч. 2 ст.7, ст.335 КПК України, враховуючи, що обвинувачений оголошений в розшук, провадження зупинити до розшуку обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 314, 323, 335, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України відмовити.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецька, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у відповідності до вимог ч.6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Зупинити провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України до його розшуку, або затримання та доставки до місця кримінального провадження.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1