ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

його представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002281 від 27.10.2022 року на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соловіївка, Брусилівського району, Житомирської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, неодруженого, дітей не має, не працює, навчається на денному відділенні в Житомирському агротехнічному фаховому коледжі, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

25.10.2022 близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебував у приміщенні коридору гуртожитку АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт із раніше знайомим ОСОБА_4 .

В цей день, час, місці та за вказаних обставин, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_4 та перебуваючи позаду, кулаком правої руки наніс останньому один удар в ділянку нижньої щелепи зліва.

Вказаними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи зліва в проекції 8-го нижнього зуба, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Кримінальна відповідальність за вчинене передбачена ч.1 ст.122 КК України, а саме за заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину у пред`явленому обвинувачені визнає повністю, не оспорює фактичних обставин правопорушення, які встановлені на досудовому слідстві. Також пояснив, що 25.10.2022 приблизно о 21 годині він, знаходячись в коридорі гуртожитку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_4 в ході словесної перепалки із ним, кулаком правої руки наніс останньому один удар в ділянку нижньої щелепи зліва. У вчиненому щиро розкаюється, просив вибачення у потерпілого. Вказував, що готовий був добровільно відшкодувати шкоду. Його опікун хотіла перерахувати грошові кошти в сумі 20 000,00 грн., але не вдалося зустрітися із матір`ю потерпілого.

Цивільний позов потерпілого обвинувачений ОСОБА_6 визнав частково, а саме: матеріальну шкоду визнав в розмірі 7000,00 грн, а моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що кілька місяців назад, точну дату він не пригадує, приблизно о 21 годині ОСОБА_6 , знаходячись в коридорі гуртожитку АДРЕСА_2 , в ході спілкування із обвинуваченим, в момент коли повернувся боковою стороною до нього, отримав удар в ліву нижню частину щелепи, внаслідок чого йому було заподіяно перелам щелепи. Близько місяця потерпілий пролежав у лікарні, де йому робили операцію, видаляли кілька здорових зубів, ставили пластину, проходив стаціонарне лікування. Один раз до нього приходив обвинувачений у лікарню та просив вибачення, в рахунок заподіяння шкоди пропонував грошове відшкодування, але потерпілий в той момент відмовився.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого та письмових матеріалів, що характеризують його особу, а також матеріалів, якими обґрунтовується цивільний позов.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, з`ясував, чи не має сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.

Призначаючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до ст.12 КК України вчинив нетяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є сиротою, до досягнення повноліття перебував під опікою, навчається у місцевому коледжі, отримує щомісячну стипендію близько 7000,00 грн., за місцем проживання та навчання характеризується позитивно. На обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнавав на протязі всього розгляду справи, не намагався уникнути відповідальності, мав належну процесуальну поведінку, щиро каявся.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст.67 КК України судом не встановлені.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обтяжуючих, а також з врахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті кримінального закону з випробуванням виходячи з такого.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд доходить висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 є можливим без відбування покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Натомість судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді обмеження волі.

Щодо цивільного позову, заявленого потерпілим в межах кримінального провадження суд зазначає наступне.

Потерпілим ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження було заявлено цивільний позов про відшкодування майнової, пов`язаної з витратами на лікування, в сумі 9505,11 грн та моральної шкоди, завданої злочином, в сумі 45 000,00 грн., а також понесених судових витрат, пов`язаних із оплатою послуг адвоката.

Позов мотивований тим, що потерпілий витрачав кошти на придбання ліків та медичних препаратів в сумі 9505,11 гривень, змушений був проходити тривале стаціонарне лікування, погіршився стан здоров`я, відчував фізичний біль у зв`язку із чим пережив нервовий стрес, отримав значні душевні страждання та спричинена моральна шкода, яку оцінює в 45 000,00 гр.

Зазначений позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом встановлена винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 122 КК України, та заподіяння потерпілому умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Згідно з статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з статтею 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За частиною 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Заявлена потерпілим сума матеріальної шкоди в розмірі 9 505,11 гривень, яку він поніс у зв`язку із придбанням необхідних ліків та медичних препаратів для відновлення свого здоров`я, в достатній мірі підтверджується долученими до позову письмовими доказами: випискою №1021 із медичної карти стаціонарного хворого від 13.12.2022 року, медичною довідкою від 13.12.2022 року, довідкою №113 від 07.02.2023 року, фіскальними чеками, рахунками про придбання необхідних для лікування препаратів та спеціальних продуктів харчування, а тому підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого в повному обсязі.

Щодо заявленої суми моральної шкоди, то відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з статтею 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості та перелам щелепи, видалення двох здорових зубів, імплантація металевої пластини в область обличчя, яку згодом треба буде знову видаляти оперативних шляхом, тривале стаціонарне та амбулаторне лікування, фізичний біль та незручності поза всяким сумнівом, пов`язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грошима.

З урахуванням наведеного та з огляду на характер отриманої травми, тривалості лікування та додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає законним стягнути з ОСОБА_6 на відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому грошові кошти в сумі 45 000 грн.

Стосовно заявлених потерпілим витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 гривень, то вказані витрати є доведеними належними та достатніми доказами, а саме Договором про надання правової допомоги, розрахунком вартості правової допомоги та прибутковими квитанціями на сплату послуг адвоката в сумі 15 000,00 грн., та підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, в період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в сумі 9505 гривень 11 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 45 000,00 гривен та судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 гривень.

Речові докази:

Оптичні носії інформації:

-DVD R диск білого кольору з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 ,

-DVD R диск помаранчевого кольору з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 ,

-DVD R диск помаранчевого кольору з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 ;

-DVD R диск білого кольору з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1