Справа № 204/495/23
Провадження № 1-в/204/204/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 81 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_6 про застосування ст. 81 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_7 подання підтримав та просив його задовольнити. В обґрунтування зазначив, що засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17 грудня 2020 року. Під час утримання в ДУВП № 4 характеризував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 21 грудня 2020 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». За період відбування покарання характеризується позитивно. Має чотири заохочення, дисциплінарні стягнення не застосовувалися. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Працевлаштований підсобним робітником. До праці відноситься добре, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки та техніки безпеки праці, виконує правила виробничої санітарії. Додержується трудової дисципліни. Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. До виховних заходів відноситься відповідально. Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує соціально корисні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі. Зв`язки з рідними міцні, цінує. Відповідно ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». За складом характеру спокійний, врівноважений та цілеспрямований. На профілактичних обліках не перебуває. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. До малих неформальних груп не належить. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Стан здоров`я задовільний. Вину у скоєному злочині усвідомив, кається.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав подання установи. Суду пояснив, що він має п`ять заохочень, працює будівельником, приймає участь у заходах, які проводяться в установі, де вивчають Конституцію України, КК України вивчають в «правовій просвіті», проводить бесіди з психологом. Він є засудженим вдруге, вперше був засуджений Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, вдруге був засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська. Вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, оскільки не розумів нічого на той момент. Більше він не був засудженим жодним судом. Він не був засудженим вироком Оболонського районного суду м. Києва за ст. 190 КК України. Дійсно він проживав у м. Києві деякий час. ОСОБА_8 дійсно він знає. Він не приховує те, що відносно нього був вирок. Дійсно, його було визнано винуватим та засуджено вироком Оболонського районного суду м. Києва, однак йому сказали, що судимості не буде, він не хотів приховувати. Він оскаржував вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки вважав, що оскільки він був одруженим та в нього була дитина та йому можуть призначити більш м`яке покарання. Він працює будівельником. Йому відмовили у застосуванні ст. 82 КК України, оскільки правопорушення, за яке його було засуджено вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, було вчинено в період іспитового строку, який йому було призначено вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 , враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких, маючого п`ять заохочень, має на утриманні малолітню дитину, одруженого, вважав за можливе подання установи задовольнити та застосувати до засудженого ОСОБА_9 ст. 81 КК України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України, та йому було призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначеним покаранням поглинуто покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі, яке було призначено вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року, та остаточно призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року, та остаточно призначено покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2020 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року залишено без змін.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року набрав законної сили 18 березня 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.

Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Щодо даних про особу, то ОСОБА_3 був засуджений 11 серпня 2014 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки. В подальшому ОСОБА_3 було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В подальшому ОСОБА_3 було засуджено вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року, та остаточно призначено покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2020 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року залишено без змін.

Тобто, суд вважав можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та надала йому можливість виправитися, однак незважаючи на це ОСОБА_3 під час іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання останнього дотримуватись чинного законодавства та вести право слухняний спосіб життя.

Згідно характеристики наданої Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4» засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17 грудня 2020 року. Під час утримання в ДУВП № 4 характеризував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 21 грудня 2020 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». За період відбування покарання характеризується позитивно. Має чотири заохочення, дисциплінарні стягнення не застосовувалися. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Працевлаштований підсобним робітником. До праці відноситься добре, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки та техніки безпеки праці, виконує правила виробничої санітарії. Додержується трудової дисципліни. Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. До виховних заходів відноситься відповідально. Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує соціально корисні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі. Зв`язки з рідними міцні, цінує. Відповідно ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». За складом характеру спокійний, врівноважений та цілеспрямований. На профілактичних обліках не перебуває. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. До малих неформальних груп не належить. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Стан здоров`я задовільний. Вину у скоєному злочині усвідомив, кається.

Згідно витягу з наказу № 750/АГ-20 від 18 грудня 2020 року з 21 грудня 2020 року ОСОБА_3 було зараховано до числа господарчої обслуги установи на посаду підсобного робітника першого розряду.

Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 , він має п`ять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Однак суд зазначає, що наявність заохочень не є єдиною обставиною, яка є підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно-дострокове звільнення, так як існує ряд обставин які враховані судом при розгляді подання.

При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.

Згідно пункту 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.

При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, подяки йому були надані за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, тобто в обов`язкових заходах, передбачених Правилами внутрішнього розпорядку установи. Будь які заохочення з боку адміністрації установи за виявлену ініціативу з боку самого засудженого відсутні, що свідчить про відсутність такої ініціативи у засудженого.

Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.

Як вбачається з довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 , протягом 2021 року до нього було застосовано 2 заохочення, протягом 2022 року до нього було застосовано 2 заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого ОСОБА_3 заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.

З досліджених доказів вбачається, що засуджений ОСОБА_10 відбув встановлену законом частину строку покарання, що надає можливість для застосування ст. 81 КК України.

Сам факт, що засуджений за час відбування покарання з липня 2021 року має п`ять заохочень за сумлінне ставлення до праці не може свідчити, що він став на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.

Окрім цього, слід також зазначити, що засуджений намагався приховати факт наявності у нього судимості за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за вчинення якого його було засуджено вироком Оболонського районного суду м. Києва з метою створення собі більш сприятливих умов та бажання виглядати в максимально гарному світлі задля можливості умовно-дострокового звільнення, що свідчить про неповне каяття засудженого у вчиненні кримінальних правопорушень та характеризує засудженого з негативного боку.

Також слід окремо зазначити, що як вбачається з матеріалів особової справи, а саме довідки про судимості засуджений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, також до засудженого судом застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак до позитивних змін у поведінці засудженого це не призвело та він продовжив вчиняти кримінальні правопорушення в період іспитового строку.

На думку суду, не зважаючи на наявність позитивної характеристики, термін покарання який відбув ОСОБА_3 є недостатнім, щоб суд міг дійти висновку про виправлення засудженого та можливість застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

На думку суду, відбуття тієї мінімальної межі, а саме двох третин строку покарання за обставин викладених вище, не є тією безумовною підставою, яка могла б свідчити про виправлення особи та достатньою підставою для того щоб суд міг дійти висновку про настання таких позитивних змін в особистості засудженого які передбачені ст. 6 КВК України, а тому відсутні підстави визначені ст. 81 КК України для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 КВК України, ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 81 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1