Справа № 738/429/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/410/22
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000043 від 29 січня 2021 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2021 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

У строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахований термін його попереднього ув`язнення за період з 29 по 31 січня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 13 076, грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишений без розгляду.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 28 січня 2021 року о 19 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом Опель Віваро, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Р12 «Чернігів Мена Сосниця - Грем`яч» у напрямку з міста Мена Чернігівської області до селища Березна Менського району Чернігівської області. На 38 км + 840 м вказаної автодороги, за межами населеного пункту, за 300 м до АЗС «Манго», розташованої по вулиці Гагаріна, 2-Е в селищі Березна Менського району Чернігівської області, на неосвітлювальній ділянці дороги, на порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, ОСОБА_6 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу під час виникнення небезпеки для руху у вигляді велосипедистки ОСОБА_11 , яка рухалася у попутному напрямку, яку об`єктивно був спроможний виявити, та здійснив наїзд на неї.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедистці ОСОБА_11 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, від яких остання померла на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення ОСОБА_6 пункту 12.3. Правил дорожнього руху, було причиною та умовою виникнення дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді смерті потерпілої.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації, просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його підзахисного за ч. 2 ст. 286 КК України від покарання з випробуванням.

Після скасування Верховним Судом 21 липня 2022 року ухвали Чернігівського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року і призначення апеляційного розгляду, захисник подав зміни до апеляційної скарги, в яких просить вирок суду скасувати на підставі ч.1 ст. 412 КПК України та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засідання ухвалив незаконне рішення про визнання потерпілим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

12.04.2021 року адвокат ОСОБА_9 подала до суду позовну заву і клопотання про визнання ОСОБА_8 потерпілим та цивільним позивачем, питання про скасування постанови слідчого від 30.03.2021 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_8 не ставилося, у той час як суд постановив таке рішення.

На порушення вимог ст. ст. 2, 4, 13, 81 ЦПК України, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог та самостійно змінив предмет позову, задовольняючи клопотання за підстав відсутності волевиявлення позивача щодо скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

П. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає, що під час досудового провадження можуть бути оскарженні рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, у той час як ОСОБА_8 та його представник скарг не подавали.

Згідно п. 26 ст. 3 КПК України, на думку захисника визначений вичерпний перелік учасників судового провадження. Надання процесуального статусу потерпілого, з порушенням порядку надання такого статусу, визначеного кримінально-процесуальним законом, призвело до того, що всі дії за участю потерпілого ОСОБА_8 під час судового розгляду даного кримінального провадження, були нікчемними.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи зміненої апеляційної скарги та просили про скасування вироку суду і призначення нового судового розгляду, потерпілого, його представника та прокурора, які заперечували проти аргументів сторони захисту та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає змінену апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 55 КПК України, потерпілим в кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

04.02.2021 року ОСОБА_8 подав старшому слідчому СВ СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_12 заяву про залучення його в якості потерпілого у даному кримінальному провадженні, йому вручили пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. Після чого 30.03.201 року прийняв постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_8 , так як він не є близьким родичем загиблої, немає судового рішення про встановлення факту проживання із загиблою однією сім`єю.

Суд першої інстанції, визнаючи потерпілим ОСОБА_8 , виходив з того, що виконкомом Березнянської сільської ради була надана довідка про проживання ОСОБА_11 , 1989 року народження, з ОСОБА_8 , 1973 року народження, однією сім`ю, які вели спільне господарство і похорони чоловік проводив за власний рахунок.

26 січня 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_11 подавали до виконкомом Березнянської сільської ради заяву про реєстрацію шлюбу, копія цієї заява була залучена до матеріалів справи. Реєстрація шлюбу не відбулася через наїзд на ОСОБА_11 автомобіля під керуванням ОСОБА_6 . Загибла на час смерті була вагітною, ІІІ триместр.

Наявність постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_8 , не перешкоджала суду ухвалити своє рішення про визнання потерпілим, з огляду на документи залучені представником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 .

Ухвалення судом рішення про визнання потерпілим ОСОБА_8 і скасування постанови слідчого від 30.03.2021 про відмову у визнанні потерпілим, не може розцінюватися як вихід судом за межі позовних вимог, сформульованих у цивільному позові, поданому від імені ОСОБА_8 , як помилково вваажає сторона захисту.

У ч. 1 п. 1 ст. 3 КПК України, до близьких родичів та членів сім`ї віднесені особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Вимоги про проживання не менше п`яти років у КПК України, не має, у той час як слідчий відмовив у визнанні ОСОБА_8 потерпілим, посилаючись виключно на судову практику Верховного Суду України від 01 січня 2012 року щодо розгляду цивільних справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що має іншу правову природу та правові наслідки та суперечить вимогам кримінально-процесуального закону і не може бути застосоване.

За змістом ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити ухвали суду законне та обґрунтоване судове рішення.

На переконання колегії суддів, визнання районним судом в якості потерпілого ОСОБА_8 було здійснено з дотримання вимог закону.

Висновки суду про винуватість водія ОСОБА_6 у невиконанні вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху особою, що стало наслідком наїзду на вагітну велосипедистку ОСОБА_11 , яка від отриманих травм загинула на місці пригоди відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам.

Покарання обвинуваченому призначене з урахуванням необережного характеру кримінального правопорушення, обставин справи, особи обвинуваченого, яке відповідає загальним засадам, визначеним у ст. 65 КК України та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, підстав визнати його надмірно суворим, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Змінену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_13 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_14 ОСОБА_15