Справа № 953/2751/23
н/п 1-кс/953/2725/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судовий засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчої - ОСОБА_4 ,

підозрюваної - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0002908 від 16.09.2022, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Балаклія Харківської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює художнім керівником міського клуба селища Лагері м. Балаклія, раніше не судима, розлучена, з її слів перебуває в цивільному шлюбі, не маюча на утриманні неповнолітніх дітей, яка на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, -

Встановив:

13.04.2023 до суду надійшло клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0002908 від 16.09.2022, відносно ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Так, у період з 02.03.2022 по 11.09.2022, м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, було окуповано представниками держави-агресора, які створили незаконні органи влади та розпочали впроваджувати політичні та освітні стандарти РФ.

03.06.2022 на території м. Куп`янськ Харківської області групою осіб з числа громадян України було здійснено підписання протоколу засідання щодо створення окупаційної адміністрації держави-агресора на території Харківської області під назвою «тимчасова цивільна адміністрація Харківської області», що створена та функціонує в інтересах Російської Федерації, та обрання її керівника - громадянина України ОСОБА_7 . Надалі вказаний незаконний орган був перейменований в «тимчасову військово-цивільну адміністрацію Харківської області».

10.06.2022 головою т.зв «временной гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_7 видано наказ № 9/22 від 10.06.2022, згідно якого затверджено утворення районних окупаційних адміністрацій держави-агресора на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме: т.зв. «временной гражданской администрации Волчанского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Вовчанськ), т.зв. «временной гражданской администрации Ізюмского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Ізюм), т.зв. «временной гражданской администрации Купянського района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Куп`янськ), т.зв. «временной гражданской администрации Харьковського района Харьковской области» (адміністративний центр у сел. Козача Лопань).

18.07.2022 головою т.зв «временной гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_7 видано наказ № УГ-55/22 від 18.07.2022 щодо перейменування назви вказаного незаконного органу в «военно-гражданскую администрацию Харьковской области», згідно з п. 2 якого також перейменовано районні підрозділи вказаної окупаційної адміністрації держави-агресора на т.зв. «военно-гражданские администрации». Зміна назви органів здійснено з врахуванням повного правонаступництва із збереженням прийнятих ними реквізитів та організаційно-штатної структури відповідно до п. 3 вказаного наказу.

Так, головою т.зв. «военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» було призначено громадянина України ОСОБА_8 , яким у складі вказаного незаконного органу створено структурний підрозділ - т.зв. «Территориальное управления временной гражданской администрации города Балаклея Харьковской области», начальником якого призначено громадянина ОСОБА_9 .

Надалі, у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 1 травня 2022 року, більш точний час не встановлено, представниками окупаційної адміністрації держави-агресора було створено відділ, т.зв. «Отдел культуры, молодёжи и спорта Балаклейского территориального управления Изюмского района Харьковской области» (м. Балаклія, вул. Жовтнева, буд. 18, Ізюмського Харківської області) на основі приміщень та матеріальних цінностей «Відділу культури, молоді, спорту та туризму Балаклійської міської ради Харківської області».

У невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 01.05.2022, на території м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття посади «начальника відділу культури, молоді і спорту Балаклійського територіального управління Ізюмського району Харківської області» (мовою оригіналу - «начальника отдела культуры, молодёжи и спорта Балаклейского территориального управления Изюмского района Харьковской области»), у незаконному органі влади, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеному на тимчасово окупованій території у м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, яка полягала у виконанні організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на території Балаклійської територіальної громади Ізюмського району Харківської області.

Так, громадянка України ОСОБА_5 на добровільній основі, не пізніше 01.05.2022, погодилася зайняти посаду «начальника відділу культури, молоді і спорту Балаклійського територіального управління Ізюмського району Харківської області» (мовою оригіналу - «начальника отдела культуры, молодёжи и спорта Балаклейского территориального управления Изюмского района Харьковской области»), у незаконному органі влади, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеному на тимчасово окупованій території у м. Балаклія Ізюмського району Харківської області

У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, з 01.05.2022 року по 11.09.2022 року, перебуваючи на посаді «начальника відділу культури, молоді і спорту Балаклійського територіального управління Ізюмського району Харківської області», здійснювала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а саме: організовувала та координувала роботу закладів відділу т.зв. «Відділу культури, молоді та спорту Балаклійського територіального управління Ізюмського району Харківської області», здійснювала пошук та підбір співробітників до закладів вказаного відділу культури, затверджувала плани роботи закладів вищезазначеного відділу культури, затверджувала штатні розписи структурних закладів культури, затверджувала табелі виплати заробітної платні співробітникам закладів культури, перевіряла приміщення закладів відділу культури на предмет пошкоджень будівель та матеріальних цінностей, про що складала відповідні службові записки, організовувала та брала участь у проведені культурно-масових заходів, а саме урочистого заходу т.зв. «Обласний фестиваль руське поле», урочистий захід т.зв. «день прапору російської федерації» та урочистого заходу присвяченому дню заснування міста Балаклія, відвідувала засідання та приймала в них участь у незаконному органі влади, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, а саме в «Ізюмському територіальному управлінні військової цивільної адміністрації Харківської області».

13.04.2023 ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Зазначає, що підставою для звернення до слідчої судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали наявність достатніх підозр вважати, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України та наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала.

Прокурор зазначив, що зібрані докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого . 5 ст. 111-1 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваної, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Підозрювана з приводу клопотання прокурора заперечувала, вказувала, що не згодна з підозрою, підписувала документи під тиском, вказувала, що вона хворіє.

Захисник підтримала позицію підозрюваної та просила визначити домашній арешт, враховуючи всі дані по особистості підозрюваної.

Слідча суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали та документи у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що в провадженні УСБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002908 від 16.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України.

13.04.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрюється, остання є осудною особою, яка досягла 16-річного віку та є громадянкою України.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що надійшло від ГВ КР УСБУ в Харківській області; інформацією отриманою на виконання доручення слідчого наданого в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України;протоколами допиту свідка ОСОБА_10 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ;протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за участі ОСОБА_16 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ;протоколом огляду соціальної мережі «Facebook»;протоколом огляду речей і документів;висновком експерта № 17 від 02.02.2023;протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_21 ;протоколом огляду речей і документів.

При цьому, за клопотанням сторони захисту, слідчим суддею додатково були оглянуті показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , допитані адвокатом та надані до слідчого, та слідча суддя зазначає, що дані показання не спростовують висновків органу досудового розслідування та слідчого судді щодо відсутності даних про необґрунтованість підозри.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя переконана, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_5 дій, що кваліфікуються за ч.5 ст. 111-1 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризиків, передбаченого п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 через тяжкість кримінального правопорушення, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах Збройної агресії Російської Федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України, може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному проваджені, якими в тому числі є особи з числа співробітників т.зв. «Відділу культури, молоді та спорту Балаклійського територіального управління Ізюмського району Харківської області», створеного окупаційною владою, а також особи, які були безпосередніми свідками реалізації ОСОБА_5 своїх повноважень, які проживають на території м. Балаклія Ізюмського району Харківської області і ОСОБА_5 добре відомі вказані особи, та може вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема проти основ національної безпеки України.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від учасників судового розгляду та дослідження їх судом. Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків.

Слідча суддя враховує всі дані щодо особи ОСОБА_5 , яка раніше не судима, розлучена, дітей на утриманні немає, працевлаштована (простой), тобто не має офіційних заробітків, враховані всі надані позитивні характеристики та дані про наявні хвороби. Однак, слідча суддя зазначає, що даних на підтвердження неможливості перебування ОСОБА_5 в умовах тримання під вартою під час розгляду клопотання не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , ті обставини, що злочин, що інкриміновано за ч.5 ст. 111-1 КК України є злочином проти Національної безпеки, тобто наявний суспільний інтерес, вчинений під час дії воєнного стану, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваною виконувати покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, в умовах дії воєнного стану на території України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, в тому числі і домашнього арешту, однак слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з врахуванням наявних встановлених ризиків, даних про особу підозрюваної у вигляді саме тримання під вартою і підстав для визначення іншого запобіжного заходу слідчий суддя не вбачає і не надано даних про такі обставини і самою підозрюваною.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, що дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваної інших запобіжних заходів в період дії воєнного стану.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

Постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором по кримінальному провадженню № 0002908 від 16.09.2022 року - задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування строком на 14 днів, тобто до 26 квітня 2023 року.

Зобов`язати слідчого 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області старшого лейтенант юстиції ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваної ОСОБА_5 про взяття під варту останню.

Встановити строк дії ухвали до 26.04.2023.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя