У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000025, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2022 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Воронцівка Новоодеського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалено, зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк його тримання під вартою, починаючи з дня затримання - 26.01.2022 р. і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвалено стягнути ОСОБА_5 , на користь держави витрати на проведення молекулярно-генетичних експертиз у сумі ?4 463,24 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити призначене покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає оскаржуваний вирок несправедливим.

Вважає, що при призначенні розміру покарання суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які пом`якшують покарання, а саме: його щирому каяттю та активному сприянню досудовому розслідуванню.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

19.01.2022 р. близько 17.00 год. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_5 перебував за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час у приміщенні вказаного домоволодіння перебував ОСОБА_9 , останній та ОСОБА_5 вживали спиртні напої.

19.01.2022 р. близько 23.00 год. між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_5 підійшовши до останнього завдав один удар правою рукою в область голови, від якого, ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на підлогу.

ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, при цьому, не передбачаючи настання смерті потерпілого, хоча за даних умов повинен був і міг їх передбачити, наніс ще не менше 4 ударів ногами в область тулуба ОСОБА_9 та один удар рукою в область голови потерпілого.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження - поєднана тупа травма тіла у вигляді забою головного мозку з субарахноїдальним крововиливом, переломів 5-7 ребер по правій середньо-ключичній лінії, що ускладнилось набряком-набуханням головного мозку, розладом кровообігу внутрішніх органів з порушенням реологічних властивостей крові, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, зокрема, умови його життя, соціальне та матеріальне становище, рівень культури та освіти, позитивну характеристику за місцем проживання, соціально-психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений хоча і повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними, однак під час здійснення інкримінованих йому діянь 19.01.2022 р. та на теперішній час страждає легкою розумовою відсталістю, на обліку у наркологічному та психіатричному обліку не перебуває. Врахував обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання зобов`язують суд мотивувати у вироку призначене покарання і вимагають, щоб були наведені підстави обрання судом його відповідної міри. При цьому суд може посилатися у вироку лише на ті обставини, які були предметом дослідження і підтверджені в судовому засіданні.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 р., окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. у справі № 759/5339/19, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 р.), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

За висновком судово-психіатричного експерта № 24 від 29.06.2022 р., обвинувачений ОСОБА_5 на час інкримінованих йому дій - 19.01.2022 р. та на теперішній час страждає легкою розумовою відсталістю. За своїм психічним станом на момент вчинення злочину та на теперішній час він міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

При цьому, ОСОБА_5 - починаючи з 2015 року, засуджений п`ять разів, здебільшого за кримінальні правопорушення проти власності та за кримінальні правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, до нього неодноразово застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак обвинувачений ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та знову продовжив вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про стійкість сформованої антисоціальної поведінки останнього.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, воно відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи стосовно неналежної оцінки даних про його особу та поведінки в ході досудового слідства і судового розгляду кримінального провадження, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та не є безумовними підставами для зміни судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невизнання щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 р., під щирим каяттям обвинуваченого розуміється суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

При вирішенні вказаного питання, апеляційний суд виходить з того, що під час судового розгляду обвинувачений визнав свою вину у вчиненому, за обставин встановлених судом, проте, не висловлював жаль з приводу вчиненого та не бажав виправити ситуацію, що склалася, оскільки протягом досудового розслідування та судового розгляду вибачення у потерпілого не попросив та будь-якої шкоди йому не відшкодував, що, на думку апеляційного суду, не свідчить про наявність в діях обвинуваченого щирого каяття.

З урахуванням викладеного, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим і таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3