Справа № 706/1704/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі :

головуючого-судді: ОСОБА_1 при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка, кримінальне провадження №0000171 від 25.05.2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зятківці Гайсинського району Вінницької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_9

захисник обвинуваченого: ОСОБА_10

представник потерпілого: ОСОБА_11

встановив:

ОСОБА_12 , 24.05.2019 р. близько 19 год. 21 хв., керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Христинівці Черкаської області, зі сторони вул. Ювілейна у напрямку вул. Пилипа Орлика, в порушення вимог пунктів 2.3. «б» та 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, а тому знаходячись на перехресті з вул. Гагаріна, з круговим рухом, в момент виникнення небезпеки для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_13 , який рухаючись по вул. Гагаріна, переїжджав вул. Шевченка справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, якого міг об`єктивно виявити, маючи технічну можливість уникнути наїзду, своєчасно не вжив заходів длязменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_13 згідно з висновками експерта № 05-7-02/189 від 26.09.2019 р. отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння, основи та лицевого черепа з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки, внутрішніми крововиливами в праву півкулю головного мозку, забою - розміжчення головного мозку, від яких 29.05.2019 р. знаходячись в Уманській міській лікарні - помер.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , а саме вимог пунктів 2.3. «б» та 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, відповідно до висновку експерта № 4/513 від 24.09.2019 р. знаходиться в причинно - наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_13 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 , свою вину в предявленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті визнав, та пояснив, що дійсно 24.05.2019 р. близько 19 год. 21 хв., керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», та рухаючись по вул. Шевченка в м. Христинівці Черкаської області, зі сторони вул. Ювілейна у напрямку вул. Пилипа Орлика, знаходячись на перехресті з вул. Гагаріна, з круговим рухом, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , оскільки був засліплений сонцем. Щиро розкаявся та просив суд про поблажливість до нього.

Потерпіла ОСОБА_15 , в судовому засіданні просила суд, призначити обвинуваченому мінімальне покарання за ч.2 ст.286 КК України та не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинуваченого не має. Окрім того, наголосила, що обвинуваченим добровільно їй відшкодована шкода, як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду.

Незважаючи на визнання ОСОБА_16 своєї вини, суд вважає, що винність обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України повністю підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, оголошеними та долученими до обвинувального акту, а також показаннями потерпілого, свідка, дослідження яких було проведено судом у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , дав суду показання, що 24.05.2019 р. близько 19 год. 21 хв., він на перехресті вул. Гагаріна та вул. Шевченка м. Христинівці Черкаської області і почув удар, розвернувшись він побачив, що відбулось зіткнення автомобіля «DAEWOO LANOS» та велосипедиста.

Протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 12.05.2019 року зі схемою ДТП та фото таблицею та схемою ДТП, відеозапис із камер відео спостереження.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_12 , своїми діями скоїв кримінальне правопорушення передбачене ст. 286 ч.2 КК України, та його дії правильно кваліфіковані досудовим слідством за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому та його вина доведена в повному обсязі.

При визначенні розміру покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, є його щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_16 , передбачені ст. 67 КК України, відсутні.

Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вдповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, раніше не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, шкоду потерпілому (родині загиблої) відшкодував, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

До вказаних висновків суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд дійшов висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_14 на час розгляду кримінального провадження добровільно відшкодував шкоду родині загиблої, потерпілий у справі ОСОБА_15 , претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має. Крім цього, потерпіла ОСОБА_15 , під час судового розгляду наполягала на застосуванні стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 , правових приписів ст.75 КК України, тобто наполягав на звільненні ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням, покликаючись на його вік та наявність в останнього двох неповнолітніх дітей.

Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_14 , щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, відшкодування шкоди, а також позицію прокурора щодо обрання міри покарання у виді позбавлення волі та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також думку потерпілого, який настоює щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також беручи до відома посткримінальну поведінка обвинуваченого, який розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду та його ставлення до вчиненого злочину, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_14 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує думку прокурора та потерпілого, які просили не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Так, з аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху, враховуючи обставини кримінального правопорушення, а також той факт, що діяльність обвинуваченого, не пов`язана з керуванням транспортним засобом, проте для нього та його сім`ї наявність права керування транспортним засобом є необхідним для отримання додаткового джерела доходу, суд приходить до висновку про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_14 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів. Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_18 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_18 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведені судові-експертизи, всього 6280,40 грн.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1