Провадження № 11-кп/824/1950/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Ірпінського районного суду Київської області від 04 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ірпінського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у якому зазначено про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, існують ризики того, що останній може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ухилятись від слідства й суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення та вважає, що більш м`які види запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не є достатніми для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам.

Ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 04 січня 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 04 березня 2023 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогоОСОБА_6 під вартою, вказав на продовження існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , яке є особливо тяжким, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років та становить підвищену небезпеку для суспільства. Також судом враховано, що обвинувачений не одружений, не працює, тобто у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та останній не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість заявлених прокурором ризиків та зазначає, що ризики переховування від слідства та вплив на свідків та потерпілого не підтверджені доказами, що досліджені в судовому засіданні, оскільки жоден із допитаних на досудовому розслідуванні свідок не підтвердив вплив на нього з боку ОСОБА_6 , обвинувачений не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, не може вчиняти вплив на свідків та потерпілого, також відсутній ризик знищення або спотворення речових доказів.

Вважає посилання суду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, як на єдину підставу для продовження строку тримання під вартою, без наведення реальних підстав та ризиків, недопустимими.

Також зазначає, що ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, має постійне місце проживання, має на утриманні мати пенсійного віку.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачений, захисник повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, та ухвалив судове рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, а саме добровільна участь громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого позитивних характеристик, постійного місця проживання, відсутність судимостей, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Всі інші доводи апеляційних скарг, зокрема щодо наявності ризиків, передбачених п.п.1,3 ст.177 КПК України, були досліджені судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського районного суду Київської областівід 04 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: