Справа 357/3439/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2839/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ з Київським СІЗО) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2023 року ОСОБА_7 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 4362 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 05.05.2023 з альтернативою внесення застави в розмірі 500 000 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не припинили свого існування, а тому саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначив про те, що ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КК України, а саме можливість переховування його від суду, є безпідставним та непідтвердженим стороною обвинувачення, а навпаки, на переконання апелянта, з врахуванням численної практики ЄСПЛ, зменшився, з огляду на тривалий проміжок часу проведений ним під вартою. Також апелянтом звернуто увагу на наявність у нього стійких соціальний зв`язків та постійного місця проживання. Щодо ризику переходу на сторону Російської Федерації, то обвинувачений зазначив, що прокурором не долучено до клопотання жодного доказу на підтвердження таких доводів, при цьому обвинувачений зазначив, що він вже був в тимчасовій окупації, однак не перейшов до сторону Російської Федерації. Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків, то апелянтом зазначено про те, що всі свідки вже допитані, що знову на його переконання, указує на не доведення даного ризику стороною обвинувачення. Поряд з цим, апелянт зазначив про безпідставність існування ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, оскільки вказаний ризик, на його думку, є суб`єктивним припущенням сторони обвинувачення та не підтверджений жодним доказом. Звернено увагу, апелянтом також і про те, що при визначенні йому розміру застави, місцевим судом не було враховану практику ЄСПЛ, відповідно до якої має оцінюватись матеріальний стан особи про яку іде мова. У зв`язку з наведеним, просив скасувати оскаржувану ухвалу та обрати щодо нього інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою чи домашнім арештом.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддівзнаходить їх не обґрунтованими.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду. При цьому указаний ризик, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, поставленого йому у вину, вказане кримінальне правопорушення є кримінальним правопорушенням проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, також колегією суддів враховується існування реальної можливості переховуватись враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою, на думку колегії суддів, здатний в повній мірі запобігти можливості обвинуваченого переховуватись від суду та продовжити злочинну діяльність.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та попередити ризик переховування обвинуваченого від суду, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що як в апеляційній скарзі, так і в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заперечував щодо застосування відносно нього такого запобіжного заходу як домашній арешт.

Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка була визначена обвинуваченому, а саме в розмірі 500 тисяч гривень, оскільки вказаний розмір застави було визначено судом з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, даних щодо наявності ризиків та з урахуванням майнового стану обвинуваченого. Саме зазначений розмір застави, на думку колегії суддів, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, у зв`язку із чим є можливим застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність у обвинуваченого дружини, дитини та батьків пенсійного віку не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючі ризики.

Колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Наведене указує на відсутність підстав для скасування ухвали Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ