Справа №295/1775/23
УХВАЛА

15.02.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 ,

від імені якої діє ОСОБА_3 , на бездіяльність прокурора Житомирської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

14.02.2023 заявник звернулася до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати уповноважених працівників Житомирської обласної прокуратури внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які викладені в заяві ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення від 31.01.2023, що отримана Житомирською обласною прокуратурою 07.02.2023; зобов`язати уповноважених осіб Житомирської обласної прокуратури внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_2 , як потерпілої по даному кримінальному провадженні та вручити пам`ятку про права і обов`язки потерпілого; повідомити ОСОБА_2 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скарга обґрунтована тим, що 31.01.2023 ОСОБА_2 подала поштою заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно неї. Відповідно до відомостей сайту ПАТ «Укрпошта» заява ОСОБА_2 була отримана 07.02.2023 та відповідно до положень ст. 214 КПК України дана заява мала бути внесена до ЄРДР не пізніше 08.02.2023. Проте, станом на день подання скарги до суду ОСОБА_2 не повідомлена у будь-який спосіб про внесення заяви про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, правоохоронний орган не надав жодного документу, що підтверджував би вчинення таких дій уповноваженими особами.

В ході розгляду скарги слідчим суддею встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст.7 Загальної декларації прав людини та ч.1 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 у справі №51 - 1901 впс 20.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.

Тому, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме - законності, що регламентована ч. 6 ст. 9 КПК України, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч.3 ст. 244), то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, вірним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 05.04.2013 №223-538/0/4-13, згідно якого судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Отже, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду інших клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, у тому числі й скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

З 20.11.2019 прокуратура припинила функцію досудового розслідування, однак продовжила здійснювати процесуальне керівництво, тобто організацію і координацію досудового слідства.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тому, слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 у справі №51-1901впс20.

Як вбачається з матеріалів скарги, заява про вчинення кримінального правопорушення від 31.01.2023 була подана до Житомирської обласної прокуратури, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Святослава Ріхтера, 11, що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Корольовського району м.Житомира, тобто в межах територіальної юрисдикції Корольовського районного суду м. Житомира.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 304 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

За таких обставин, скарга ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 , на бездіяльність прокурора Житомирської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, має подаватись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а саме до Корольовського районного суду м. Житомира, тому слідчий суддя приходить висновку про необхідність повернення скарги заявнику, для звернення до належного суду.

Відповідно до частини 7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись статтями 303, 304, 306 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 , на бездіяльність прокурора Житомирської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернути.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1