Провадження №1-кп/0198/20/23
24.03.2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судовим засіданням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000147 від 02.09.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією в посаді стрільця 2 відділення 1 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдата», засудженого 21.09.2021 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2022 № 7 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 , призваного по загальній мобілізації, призначено на посаду стрільця 2 відділення 1 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу, і поставлено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, сумлінно виконувати службові обов`язки доручені йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан до 19 лютого 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

31 травня 2022 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин, самовільно залишив тимчасове місцерозташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), після чого, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ухилившись від військової служби до 26 листопада 2022 року.

26 листопада 2022 року, солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 31 травня 2022 року, солдат ОСОБА_4 самовільно залишив тимчасове місцерозташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану),без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами, ухилившись від військової служби до 26 листопада 2022 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе визнав в повному обсязі, каявся у вчиненому, пояснив, що дійсно добровільно був призваним на військову служу. Однак, був відсутнім на місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 31.05.2022 року 26.11.2022 року, проте в подальшому, бажає виконувати свої службові обов`язки та захищати свою країну і на майбутнє, таких дій вчиняти не буде.

Час, місце, мотив вчинення злочину, інші обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, ОСОБА_4 не спростовував, а навпаки їх підтвердив.

Учасники судового провадження не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, викладених вище, їх не оспорювали, правильно розуміючи при цьому зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження не виникає.

Зізнавальні свідчення ОСОБА_4 суд знаходить такими, що відповідають об`єктивним обставинам, вони надані послідовно, несуперечливо, добровільно. Суд вважає їх допустимими. Сумнівів у правдивості показань ОСОБА_4 у суду не виникає.

Беручи до уваги викладене, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням позитивної думки учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, оскільки вони ніким не оспорюються.

Таким чином, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведеною, а скоєне ним кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем.

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він вчинив злочин в період іспитового строку, із середньо-спеціальною освітою, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується посередньо, добровільно пішов захищати країну з перших днів війни та бажає в подальшому продовжувати службу і приносити користь Україні.

Згідно досудової доповіді органу з питань пробації від 15.03.2023 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середній, ризик небезпеки для суспільства високий.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлені.

Враховуючи положення ст. 5 КК України, суд при ухваленні вироку вважає можливим застосувати норми статті 69 КК України.

Частина 1 статті 69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення (в редакції від 01.12.2022).

Наявність щирого каяття підтверджується визнанням обвинуваченим в судовому засіданні своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, висловлення жалю з приводу вчиненого.

Наявність з`явлення із зізнанням підтверджується заявою обвинуваченого від 26.11.2022 року на ім`я прокурора Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері .

Наявність активного сприяння розкриттю злочину підтверджується наданими суду матеріалами кримінального провадження (про що свідчить протокол допиту підозрюваного від 26.11.2022 року).

Таким чином, за наявності зазначених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає можливим в даному випадку, врахувавши ст. 5 КК України, застосувати ст. 69 КК України, а саме при призначенні покарання перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Ґрунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого та його відношення до скоєного кримінального правопорушення, який вчинив злочин в період іспитового строку, є військовослужбовцем, добровільно пішов захищати країну з перших днів війни, та бажає в подальшому продовжувати службу і приносити користь Україні, конкретні обставини справи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливим застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши останньому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки доходить переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Також суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд вважає за необхідне, на підставі ст. 62 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Запобіжний захід на досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 ч. 1 п. 1 «б» КК України, ОСОБА_4 остаточно призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2021, що складає два роки обмеження волі, у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

Згідно зі ст. 62 КК України, ОСОБА_4 замінити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк, тобто призначити остаточне покарання у виді одного року шести місяців тримання у дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання у зв`язку із виконанням цього вироку.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя Наталя ЖМУД