ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/604/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 секретаря ОСОБА_4

проводячи судовий розгляд у кримінальному провадженні №753/20702/18 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чкаловськ, Таджикської РСР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, п.п. 6,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,6,11,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 332 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, п.п. 6,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , у вчиненні злочинів передбачених ст.257, ч.3 ст.15, п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_10 представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засідані 07.11.2022 року прокурор подав клопотання у яких просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В окремих клопотаннях щодо кожного із обвинувачених зазначив детальні обгрунтуванням, у яких послався на існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, зокрема ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, обвинувачених, експертів, спеціалістів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому прокурор звернув увагу суду на тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та на міру покарання яка їм загрожує у разі доведення їх вини, в тому числі і довічне позбавлення волі, також прокурор зазначив, що як обвинувачений ОСОБА_5 так і обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, а характер вчинення інкримінованих їм злочинів дають підстави стверджувавти, що вони є суспільно небезпечними.

Крім цього прокурор заперечив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_17 про усунення порушення прав обвинуваченого ОСОБА_5 констатованих Європейським судом з прав людини у рішенні від 06.10.2022 року шляхом зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки у зазначеному рішенні судом констатовано лише порушення щодо умов тримання обвинуваченого які мають бути усунуті адміністрацією установи у якій тримається ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_13 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжни й захід із тримання під вартою на більш м`який задовільнивши таким чином клопотання захисника ОСОБА_17 про усунення порушення прав обвинуваченого ОСОБА_5 констатованих Європейським судом з прав людини у рішенні від 06.10.2022 року. Представник потерпілого ОСОБА_11 підтримав клопотання прокурора та просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_17 .

Представник потерпілого ОСОБА_12 підтримала клопотання прокурора та просила продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання підвартою. Щодо клопотання захисника ОСОБА_17 представник ОСОБА_12 подала окремі письмові заперечення в яких зазначила, що клопотання захисника є необгрунтованим оскільки до нього не додано жодних доказів які би підтверджували, зокрема соціальні зв"язки обвинуваченого ОСОБА_5 на час подання такого клопотання. Щодо рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2022 року то в ньому жодним чином не вказано та не зобов"язано державу відповідача усунути порушення прав обвинуваченого ОСОБА_5 шляхом зміни йому запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м"який, тому зазначене рішення не є безумовною підставою для того, щоб змінювати запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_14 підтримав клопотання захисника ОСОБА_17 та крім цього зазначив, що є недоцільним тримати обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та повторно наголосив, що ризики які можливо колись і існували то на даний момент із спливом часу значно зменшилися. Окрім цього захисник ОСОБА_14 зазначив, що як він особисто так і обвинувачений ОСОБА_6 зацікавлений у якнайшвидшому допиті свідків у кримінальному провадженні тому жодного ризику щодо незаконного тиску на цих свідків не існує. Захисники ОСОБА_15 підтримала позицію сторони захисту обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Захисник та ОСОБА_16 довірився рішенню суду.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтримали позицію захисників.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд виходить із наступного.

Згідно із ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В черговий раз перевіряючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, суд не розв`язуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, враховує обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих їм злочинів та виходить із того, що у зв`язку із ступінню небезпеки та суспільним резонансом, характером вчинення, кількістю епізодів, формою співучасті, мірою покарання та наслідками, злочини у яких останні обвинувачуються є злочинами особливої категорії, та бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року та "Мюрей проти Сполученого Королівства" від 28.10.1994 року, згідно з якими підставою для запобіжного заходу у вигляді взяття під варту при вчиненні особливої категорії злочинів може бути більш низький поріг обґрунтованості підозри.

Окрім того, суд враховує те, що злочини у яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відповідності до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, за які, при доведенні провини, їм загрожує покарання від 10 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна або довічне позбавлення волі. Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, суд окрім національного законодавства керується рішенням по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також суд враховує інформацію про вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, місце проживання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди.

Так, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа без громадянства, одружений, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце проживання у м. Києві, офіційно не працевлаштований, немає постійного заробітку, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, має постійне місце проживання у м. Києві, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, до затримання працював, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

Перевіряючи, у межах розгляду клопотання прокурора та захисника, доцільність тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, судом окрім норм КПК України, враховуються вимоги п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі Лабіта проти Італії від 06.04.2000 року тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставини у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та міра покарання, яка їм загрожує у разі доведення вини, також такою обставиною є особлива категорія, характер вчинення і підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, та суспільний резонанс, а також найважчі, незворотні та непоправні наслідки інкримінованих, згідно обвинувального акту дій, у виді смерті людини, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та інформація і характеристики обвинувачених, дають суду можливість зробити категоричний і однозначний висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів, спеціалістів, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ризик переховування від суду на даному етапі кримінального провадження продовжує існувати та є реальним, оскільки розуміючи яке покарання їм може загрожувати, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від суду для уникнення кримінальної відповідальності, що унеможливить розгляд справи у суді та виконання завдань кримінального провадження передбачених ст.2 КПК України.

Водночас вказаний ризик підсилюється і тим, що згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участь у такій банді та вчинюваних нею нападах, ОСОБА_6 обвинувачується в участі в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб та у вчинюваних нею нападах, крім цього ОСОБА_5 , як організатор обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.332 КПК України, а саме організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в тому числі щодо кількох осіб, та у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.201 КК України, а саме переміщенні через митний кордон України поза митним контролем зброї та боєприпасів, вчиненій організованою групою, а тому не будучи під вартою обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть вжити заходів для того, щоб залишити територію України.

Також не зменшився, продовжує існувати та є реальним на даному етапі кримінального провадження ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а відповідно до ст.ст.23,95 КПК України, суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Крім цього, при вирішенні питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою суд враховує те, що із спливом часу ризики які були підставою для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою зменшуються, однак при цьому суд також бере до уваги та зважає на комплекс вищеперерахованих та проаналізованих обставин, а саме тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та міру покарання, яка їм загрожує у разі доведення вини, особливу категорію, характер вчинення і підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, та суспільний резонанс, найважчі, незворотні і непоправні наслідки інкримінованих, згідно обвинувального акту дій, у виді смерті людини, тривалість описаної у обвинувальному акті злочинної діяльності, її організаційну форму, кількість учасників і приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом із цим, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п.80 рішення у справі "Марченко проти України" про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів, також суд враховує строк тримання обвинувачених під вартою, а це із квітня 2017 року, що із врахуванням Закону який регламентує порядок застосування редакції ст.72 КК України в частині зарахування одного дня перереднього ув"язнення за два дні позбавленняю волі, дещо послаблює ризик переховувавння від суду, та зважаючи на рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2022 року у справі Адамович проти України, вважає за можливе визначити заставу достатню для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків передбачених КПК України у розмірі 1 984 800 гривень для кожного.

Таким чином клопотання прокурора та захисника ОСОБА_17 підлягають частковому задоволенню.

Прокурором клопотань передбачених ст.616 КПК України до суду не подано.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.176-206, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05.01.2023 року включно.

Визначити заставу достатню для виконання обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язків передбачених КПК України у розмірі 1 984 800 гривень для кожного. У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 та/або ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати їх з`являтися за першою вимогою до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися із Київської області без дозволу суду. Роз`яснити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та застоводавцям, що у разі невиконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, застава буде звернена в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя:

Судді: