ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/110/23 Справа № 210/2562/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000460 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року, було задоволено клопотання слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0000460 від 15.06.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 до на 60 діб до 11 лютого 2023 року включно без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що в діях підозрюваного ОСОБА_8 вбачаються ознаки складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, які караються позбавленням волі з конфіскацією майна, а також те, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, а також інших особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного, прокурором в судовому засіданні доведено вагомі докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, достатні підстави вважати, що у діях та поведінці підозрюваного існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від слідства, а в подальшому і від суду, та з метою запобіганням цим спробам, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, відносно останнього, слідчий суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_8 доцільно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначив, що на теперішній час мають місце встановлені ризики, передбаченні п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Вважає, що ухвала є необґрунтованою, незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчий суддя посилається на те, що відносно ОСОБА_8 в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська перебуває на розгляді обвинувальний акт за ч. ч. З, 4 ст. 190, ч. З ст. 358 КК України. Однак, сторона захисту наполягала на тому, що саме дане кримінальне провадження, яке триває вже понад сім років, наочно ілюструє відсутність вищезазначених ризиків. Адже у ньому ОСОБА_8 спершу також обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після того ж, як понад чотири роки тому його з-під варти було звільнено, він жодного разу не ухилився від судового розгляду, як не вчинив і жодних дій з незаконного впливу на потерпілих, свідків і т. д..

Вважає, що прокурором не було доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі, на думку апелянта, жодним чином не спростовані доводи сторони захисту щодо того, що підозрюваному дотепер інкримінується причетність до одного епізоду, пов`язаного з незаконним заволодінням квартирою номер АДРЕСА_3 .

Зазначає, що лідером та організатором цієї злочинної організації вбачається ОСОБА_10 , однак останній звільнений з-під варти під заставу.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Зазначив, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не були доведені ані слідчим у клопотанні, ані прокурором у судовому засіданні. Вказує, що підозрюваний перебуває під вартою більше 6 місяців, слідчі дії по даному кримінальному провадженню не проводяться.

Підозрюваний ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, як дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного,обвинуваченого;

- майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

- наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Стаття 5 Конвенції забороняє перемішати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її свободи.

Розподіл тягаря доведення надає судді можливість вирішити питання про звільнення обвинуваченої особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суддю у необхідності тримання під вартою.

Таким чином, якщо обвинувачення не впоралося з із тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п. 51).

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Беляев проти Болгарії наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми 1 для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені Фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин.

Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

У справі «Мамедова проти Росії» ЕСПЛ зазначив, що розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»). Це особливо стосується таких справ, як дана, в яких правова кваліфікація фактів і отже покарання, що могло бути призначене заявниці здійснювалось обвинуваченням за відсутності судового контролю щодо питання про те, чи підтверджували зібрані докази обґрунтовану підозру в учиненні заявницею інкримінованого злочину (див. «Рохліна проти Росії»).

У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії").

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

При апеляційному перегляді ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано не в повній мірі.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 15.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

25 серпня 2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

26 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 23.10.2022 року включно.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2022 року підозрюваному ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.10.2022 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, від 19.10.2022, ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що слідчим в клопотанні та прокурором під час судового засідання доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, на думку слідчого судді матеріали судового провадження за клопотанням слідчого дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Разом з тим, встановивши зазначені обставини, суд не навів в ухвалі достатніх даних, які б свідчили, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та відповідно, не обґрунтував належним чином наявність обставин продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, з урахуванням мінімальних ризиків, суд обмежився лише посиланням на законодавчі норми кримінального процесуального закону та продовжив підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, належним чином не обґрунтувавши прийняте рішення щодо конкретного кримінального провадження та особи підозрюваного.

Слідчий суддя погодився зі слідчим, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, вважає, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Що стосується висновку слідчого судді про наявність щодо підозрюваного ОСОБА_8 ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки останній небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, і за них передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

При оцінці питання існування вказаного ризику суд апеляційної інстанції виходить із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Так ЄСПЛ зазначив, що у той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ "Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії").

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення "Бекчиєв проти Молдови").

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 хоч і підозрюється у вчинення особливо тяжких злочинів, проте в матеріалах провадження наявні відомості, що характеризують ОСОБА_8 , які спростовують твердження сторони обвинувачення, щодо можливості переховування підозрюваного.

Так, матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно.

Твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки матеріали провадження не містять відомостей на підтвердження наявності такого ризику.

Що стосується наявності ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, то суд апеляційної інстанції, вважає вагомість вказаного ризику порівняно невисокою та він може бути усунутий шляхом застосування до ОСОБА_8 менш обтяжливого запобіжного заходу, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що в рамках кримінального провадження за 6 місяців проведено ряд слідчих дій та прокурором не надано доказів вчинення підозрюваним нових епізодів кримінальних правопорушень, а тому ризик вчинення нових кримінальних правопорушень є нівельованим.

Крім того, слідчий в обґрунтування свого клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також посилався на особливу складність кримінального провадження, для виконання вказаного обсягу слідчих (розшукових), процесуальних дій та завершення досудового розслідування необхідно додатково не менше двох місяців.

Так, зокрема, слідчий вказував, що у кримінальному провадженні необхідно виконати наступні слідчі дії:

1. отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судової експертизи відео,- звукозапису;

2. отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судових почеркознавчих експертиз, висновки судових оціночно-будівельних експертиз;

3. здійснити тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у операторів ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», ТОВ «Лайфселл», здійснити аналіз отриманої інформації;

4. розглянути питання, щодо скасування грифів секретності з протоколів проведення негласних слідчих розшукових дій відносно підозрюваних;

5. слідчим шляхом відпрацювати на причетність до злочинів інших осіб, які були задокументовані під час проведення негласних слідчих розшукових дій відносно підозрюваних;

6. за результатами проведених слідчих розшукових дій, надати правову оцінку діям інших осіб, які задокументовані під час проведення слідчих (негласних) розшукових дій відносно підозрюваних;

7. звернутись до Апеляційного суду Дніпропетровської області, з метою зняття грифів секретності з ухвал слідчого судді про дозвіл на проведення негласних слідчих розшукових дій;

8. допитати приватних та державних нотаріусів, які посвідчували договора купівлі-продажу квартир, відкривали спадкові справи, провести за їх участю інші слідчі дії, в яких виникне необхідність;

9. відкрити та надати можливість підозрюваному ОСОБА_8 , і його захиснику ознайомитись з матеріалами кримінального провадження та речовими доказами;

10. скласти обвинувальний акт та вручити його копію підозрюваному ОСОБА_8 і його захиснику.

Колегія суддів вважає, що виконання вказаних слідчих дій, на які посилається слідчий у своєму клопотання, не перешкоджає застосуванню більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , зокрема, з огляду на те, що вказані слідчі дії не потребують безпосередньої участі підозрюваного та останнім жодним чином не впливає на їх проведення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання на території м. Дніпра; за місцем постійного проживання характеризується позитивно, має дружину та неповнолітню дитину, раніше не судимий. Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його позитивну характеристику та його репутацію.

Посилання сторони обвинувачення на наявність у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська на розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , колегія суддів не приймає до уваги.

Як встановлено під час апеляційного перегляду, у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська перебуває на розгляді обвинувальний акт за ч. ч. 3, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України. Дане кримінальне провадження триває вже понад сім років. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після того ж, як понад чотири роки тому його з-під варти було звільнено, ОСОБА_8 жодного разу не ухилився від судового розгляду, як не вчинив і жодних дій з незаконного впливу на потерпілих, свідків і т.д. Остаточне рішення по вказаному провадженню не прийнято.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 178 КПК України, апеляційний суд, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, окрім пред`явлення обвинувачення за ч. 2 ст. 255 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі до десяти років позбавлення волі, враховує міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність постійного місця реєстрації та проживання, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий та його майновий стан, доходить висновку, що для нівелювання встановлених ризиків переховування та у виді впливу на свідків буде достатньо застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, вказаний запобіжний захід дозволить контролювати поведінку підозрюваного, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та забезпечити ефективність судового розгляду.

Так, за загальним правилом, що випливає із положень ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати заставу як альтернативний запобіжний захід, та може утриматись від її застосування виключно в окремих випадках, за наявності підстав для цього, прямо передбачених процесуальним законом, яких щодо ОСОБА_8 не вбачається.

Положеннями ч. 4 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ЕСПЛ у своєму Рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Обговорюючи питання про розмір альтернативної застави щодо ОСОБА_8 , колегія суддів, вважає що встановлення його у максимальному розмірі, визначеному п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме, на рівні 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить виконання покладених на останнього процесуальних обов`язків.

При визначенні розміру застави суд апеляційної інстанції враховує тяжкість скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, міцні його соціальних зв`язків та вважає, що з огляду на зазначене застава у такому розмірі буде цілком достатньою для виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім фактором, що нівелює ймовірність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді місцевого суду, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону України, підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0000460 від 15.06.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 11 лютого 2023 року.

Встановити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить_214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, у разі внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, яким здійснюється досудове розслідування, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4