Справа № 343/2153/19
Провадження № 11-кп/4808/16/23
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_13 та його представника ОСОБА_11 , на вирок Долинського районного суду від 17 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Кальна, Долинського району, Івано-Франківської області, житель м.Прага, Чеської Республіки, українець, громадянин України, з середньою освітою, тимчасово непрацюючий, розлучений, раніше несудимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.286 КК України, в зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) та виправдано.

Цивільні позови прокурора, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно виправдувального вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 26.12.2017 близько 18 години 00 хвилин, в темну пору доби, суху погоду, керуючи автомобілем марки VOLVO ХС-90, реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , він рухався ділянкою автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига по вул. Данила Галицького в м. Долина Івано-Франківської області у напрямку центра міста смугою, що ближче до осьової лінії дорожньої розмітки. У салоні його автомобіля знаходились пасажири ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Проїзна частина дороги у даному місці для двох напрямків руху, має дві смуги для руху в напрямку центральної частини м. Долина та одну у напрямку м. Івано-Франківська, а транспортні потоки протилежних напрямків поділені розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія), перетинати яку заборонено. У цей час, в зустрічному напрямку, по своїй правій смузі руху рухався автомобіль марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , а безпосередньо за ним автомобіль марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_15

Рухаючись ділянкою дороги на підйом та з поворотом у праву сторону, водій ОСОБА_7 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а рухаючись зі швидкістю, що значно перевищувало максимально допустиму в населеному пункті та при даних дорожніх умовах, унаслідок чого не справився з керуванням автомобіля, перетнувши суцільну лінію розмітки 1.1., виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення із передньою правою частиною автомобіля марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 . В цей час автомобіль марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався слідом за автомобілем марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинив зіткнення із задньою його частиною.

При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги п. 1.2., п. 2.3.б, п. 2.3.д, п.10.1., п.11.2., п.12.1., п.12.4., п.34.1. Правил дорожнього руху України.

У результаті ДТП:

-водій автомобіля марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами 5, 6, 7, 8, 10, 11-реберсправа, яка ускладнилася правобічним гемотораксом; забою лівого колінного суглоба з крововиливом в суглобову капсулу, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя у момент спричинення;

-пасажир автомобіля VOLVO ХС-90 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми хребта з компресійно-уламковим переломом тіла 7-го грудного хребця зі стенозуванням хребетного каналу, забоєм і здавленням спинного мозку у вигляді нижнього спастичного парапарезу, переломами остистих паростків 6, 7- го грудних хребців, компресійним переломом тіла 11-го грудного хребця, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя у момент спричинення; закритої травма грудної клітки з переломами ребер зліва, переломом лівої лопатки зі зміщенням, забоєм легень та серця, яка ускладнилася двобічним гемапневмотораксом, відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя у момент спричинення.

З вироком не погодилися прокурор, потерпілий ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_13 та його представника ОСОБА_11 та подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах:

-прокурор вважає виправдувальний вирок незаконним та таким , що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу, що суд визнав недопустимими докази, які зібрані безпосередньо слідчим ОСОБА_16 чи на підставі його рішень, оскільки він не уповноважена на те особа.

Однак ОСОБА_17 на час проведення досудового розслідування і слідчих дій займав посаду заступника начальника СВ Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, тобто був заступником начальника органу досудового розслідування. Одним із повноважень керівника органу досудового розслідування є здійснення досудового розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Крім цього, із огляду та змісту витягу з ЄРДР , про вчинення правопорушення та розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню вбачається, що саме ОСОБА_17 зазначений як слідчий, який уповноважений здійснювати досудове розслідування по даному кримінальному провадженню.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Задовольнити позов прокурора і стягнути з обвинуваченого 3389, 07 грн. на користь Комунального некомерційного підприємства «Долинська багатопрофільна лікарня» Долинської міської ради Івано-Франківської області та 39136,74 грн на користь Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», затрачених на лікування потерпілих.

-потерпілий ОСОБА_13 та його представник зазначають, що вирок суперечить як вимогам законодавства України, так і моральним засадам суспільства. Зазначають, що під час досудового розслідування зібрано достатньо переконаних доказів, які доводять, що саме дії ОСОБА_7 мають причинно-наслідковий зв`язок з наслідками ДТП. Зокрема, протоколом огляду місця події зафіксовано обстановку на місці вчиненого злочину, розміщення речових доказів, пошкодження дорожнього покриття та автомобілів. На смузі руху автомобіля обвинуваченого перешкод, які унеможливлювали рух цього автомобіля чи видимість для водія, не було.

Вказані сліди злочину, зафіксовані в протоколі огляду місця події, разом з висновком авто-технічної експертизи № СЕ-4,2-115/18 від 17.04.2020 року також доводять, що зіткнення автомобілів сталося на смузі руху по напрямку до м. Івано-Франківськ, тобто на смузі руху автомобіля потерпілого ОСОБА_12 . Такі ж обставини розвитку ДТП підтвердили потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , їх показання є послідовними.

Крім того, після події працівниками поліції не було взято зразки крові, на стан алкогольного сп`яніння у обвинуваченого. Однак потерпілий ОСОБА_10 чітко вказував про вживання ОСОБА_7 алкогольних напоїв.

ОСОБА_17 на час проведення досудового розслідування та слідчих дій був заступником начальника СВ Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, тобто заступником начальника органу досудового розслідування. А одним із його повноважень, відповідно до п.6 ч.2 ст.39 КПК України, є здійснення досудового розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого. Тому, всі докази зібрані ОСОБА_17 та досліджені судом першої інстанції вважають допустимими.

Просять вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Також просять цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі.

-потерпілий ОСОБА_12 вважає оскаржуваний вирок незаконним з підстав порушення принципу змагальності, а відповідно і норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на стадії дослідження доказів, суд першої інстанції повинен був вирішити клопотання про визнання доказів недопустимими. Проте, суд, всупереч вимогам КПК України, не виніс таку ухвалу, чим фактично позбавив сторони права заявляти відповідні клопотання про витребування нових доказів та призначення відповідних експертиз в суді. Зазначене порушення призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Крім того, в оскаржуваному вироку суд належним чином не мотивує, чому інших доказів, окрім визнаних недопустимими, не достатньо для визнання Павліва винуватим.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Також просить його цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги та зазначив, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а судовий розгляд проведено повно та об`єктивно, вважає апеляційні скарги необґрунтованими та безпідставними. На його думку суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду справи, належним чином оцінив докази та ухвалив законне судове рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- прокурор, потерпілий ОСОБА_10 та представники потерпілих підтримали апеляційні скарги;

- обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволенні апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується за ч.2 ст.286 КПК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесну ушкодження, а потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження

Суд першої інстанції визнав недопустимими докази, що були здобуті особою, яка не мала для того повноважень встановлених КПК України - ОСОБА_17 .

При цьому судом було встановлено, що ОСОБА_17 у даному кримінальному провадженні не був відповідною постановою призначений слідчим та включений у групу слідчих в порядку передбаченим діючим кримінальним процесуальним законодавством, а тому не мав повноважень виконувати обов`язки слідчого, в тому числі проводити слідчі дії та приймати процесуальні рішення (здійснювати досудове розслідування).

В результаті незаконної участі ОСОБА_17 у здійсненні досудового розслідування кримінального провадження, суд визнав недопустимими докази, отримані в результаті винесення ним: постанови про визнання речовими доказами та долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 27.12.2017 (а.с.32 т.2); постанови про призначення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 "Дослідження технічного стану ТЗ" від 23.01.2018 (а.с.34 т.2); постанови про призначення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 "Дослідження технічного стану ТЗ" від 23.01.2018 (а.с.42 т.2); постанови про призначення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 "Транспортно-трасоголічне дослідження " від 23.01.2018 (а.с.59-60 т.2); постанови про призначення судово-медичної експертизи по медичних документах від 12.03.2018 (а.с.76 т.2); постанови про призначення судово-медичної експертизи по медичних документах від 20.02.2018 (а.с.127 т.2).

На підставі наведених постанов ОСОБА_17 були проведені експертизи та надані висновки: від 21.02.2018 №4.2-116/18 щодо технічного стану автомобіля ЗАЗ до та після ДТП; від 21.02.2018 №4.2-117/18 щодо технічного стану автомобіля VOLVO до та після ДТП; від 17.04.2018 №4.2-115/18 щодо виявлених слідів ДТП на автомобілях та дорожньому покритті, механізму їх утворення, розташування транспортних засобів під час зіткнення, характеру пошкоджень транспортних засобів; від 21.02.2018 №4.2-118/18 щодо технічного стану автомобіля Volkswagen до та після ДТП; від 06.04.2018 №41 щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; від 05.04.2018 №23 щодо характеру, локалізації механізму утворення та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Фактичні дані, які містяться у цих висновках визнано судом недопустимими доказами.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що судові експерти які проводили вказані експертизи в судовому засіданні підтвердили той факт, що при проведенні експертиз використовували матеріалі та дані надані ОСОБА_17 .

Також, визнані недопустимими фактичні дані закріплені у протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 02.03.2018 (а.с.131-132 т.2), протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 20.03.2018 (а.с.79-80 т.2), фототаблиці до протоколу огляду місця події від 26.12.2017 (а.с.7-19 т.2).

Згідно ч.ч.1,2 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.1 ст.85 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У пункті 8 ч.1 ст.3 КПК України зазначено, що керівником органу досудового розслідування є начальник слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, а також заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень.

Згідно з підпунктом 5 розділу 1 Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, яке затверджено Наказом МВС України 06.07.2017 №570, слідчі підрозділи очолюють у територіальних підрозділах поліції начальники слідчих відділів.

За приписами п.1 ч.2 ст.39 КПК України, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Таким чином, системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що законодавець у своїй термінографічній практиці застосовує словосполучення «визначати слідчого» та «призначати слідчого» як синонімічного змісту терміни, що мають тотожне семантичне значення стосовно визначення обсягу, форми та змісту дій, які вони характеризують.

Статтею 110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч.2 ст.39, ч.1 ст.214КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.110 цього Кодексу.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст.110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч.6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження.

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечується дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язане з дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження і можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Водночас, матеріали кримінального провадження не містять відповідної постанови про покладення на ОСОБА_17 у даному кримінальному провадженні повноважень слідчого (визначення слідчим) або включення його до групи слідчих.

Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних ним під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень.

Проаналізувавши встановлені обставини та наведені норми права, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недопустимість доказів отриманих безпосередньо ОСОБА_17 та на підставі прийнятих ним процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював у своїх постановах і Верховний Суд (постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суд від 04 жовтня 2021 року по справі №724/86/20).

Також, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що інших доказів (окрім визнаних недопустимими), які зібрані у даному кримінальному провадженні недостатньо для встановлення обставин передбачених ст.91 КПК України та доведення винуватості ОСОБА_7 .

Враховуючи викладені правові позиції, не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи апелянтів, що ОСОБА_17 , обіймаючи посаду заступника начальника слідчого органу, мав право проводити досудове розслідування у будь-якому кримінальному провадженні без винесення відповідної постанови керівником органу досудового розслідування.

Окрім іншого, апеляційний суд враховує, що згідно ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, сторони кримінального провадження не заявляли суду апеляційної інстанції клопотань про повторне дослідження обставин та надання доказам іншої правової оцінки, в тому числі сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв?язку для доведення винуватості ОСОБА_7 .

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що виправдувальний вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги залишенню без задоволення.

При цьому, потерпілі не позбавлені права на захист своїх порушених прав в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги: прокурора, потерпілого ОСОБА_13 та його представника-адвоката ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду від 17 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3