Справа №705/1106/17
1-кп/705/88/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000036 від 16.01.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Івангород, Христинівського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей не має, раніше судимого: 1) 10.06.2002 року Христинівським районним судом Черкаської області за ст. 185 ч. 3КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 2) 24.11.2003 року Христинівським районним судом за ч. 4 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання у вигляді 2 місяців по вироку Христинівського районного суду від 10.06.2002 року та кінцево встановити до відбуття 3 роки 2 місяці позбавлення волі в ВК середнього рівня для засуджених вперше; Звільнений 04.07.2005 року постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.06.2005 року за ст. 81 КК України умовно- достроково, невідбутий термін 11 місяців 23 дні; 3) 18.06.2008 року Уманським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; Звільнений 21.05.2012 року по відбуттю строку покарання; 4) 01.04.2013 року Уманським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підстав ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Звільнений 19.05.2015 року постановою Уманського міськрайонного суду від 28.04.2015 року по закінченню іспитового строку; 5) 12.05.2014 року Уманським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України. На підставі ст. 226 КПК України примінено міри медичного характеру, зареєстрованого за адресою: с. Івангород Христинівського району Черкаської області, проживаючого в АДРЕСА_1 .
у вчиненні злочину, передбачених ч. 3 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 13 січня 2017 року, близько 22 год. 30 хв., діючи умисно та цілеспрямовано, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, цілеспрямовано, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом розбиття скляної шибки вікна на вхідних дверях до вказаного житлового будинку, та в подальшому через утворений отвір, відчинивши двері ключем з внутрішньої сторони, що був в замку, проник до приміщення. Знаходячись в житловій кімнаті, на столі виявив гаманець з грошовими коштами в сумі 150 грн., та забрав його зі столу. В ході вчинення ним кримінального правопорушення був виявлений власником домоволодіння ОСОБА_6 , яка розуміла протиправний характер дій ОСОБА_5 , а він, у свою чергу, усвідомлюючи цю обставину, продовжив вчинення кримінального правопорушення та з викраденим майно вийшов з будинку, привласнивши собі гаманець з грошовими коштами в сумі 150 гривень, чим потерпілій ОСОБА_6 завдав матеріального збитку на вказану суму.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення, визнав повністю, погодився надати покази.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час допиту в суді показав, що викладене в обвинувальному акті відповідає дійсності. Він 13.01.2017 року зайшов до домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 , де зі столу взяв 150 грн.. Він розумів, що був помічений власницею будинку, однак взяв кошти та покинув домоволодіння. У вчиненому щиро кається, висновки для себе зробив.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, а також враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, захисника, за відсутності заперечень з їх сторони та за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів обвинувачення щодо тих обставин, які ніким не оспорюються: часу, місця, способу, предмету, наслідків вчинення кримінального правопорушення, зазначеного у обвинувальному акті, та обмежив обсяг доказів, що підлягають дослідженню під час судового розгляду, допитом обвинуваченого, документами, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У суду не виникло сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, оцінивши фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжкого злочину; особу обвинуваченого, який за місцем проживання станом на січень 2017 року характеризувався негативно, однак станом на липень 2022 року характеризується посередньо, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №57 від 10.02.2017року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені легко-помірновиваженої дебільності (IQ-63) з помірно-виваженими субкомпенсованими психопатоподібними розладами нестійкого типу та пияцтвом, що на думку комісії, обмежувало на вказаний період часу та обмежує на теперішній час його здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, обмежує його здатність самостійно здійснювати свої процесуальні права та обов`язки при проведенні з ним слідчих дій та в наступному в судових засіданнях. З огляду на весь комплекс досліджених, характеризуючи підекспертного матеріали, зокрема враховуючи повторність скоєння суспільно-небезпечного діяння, особливості інкримінованих йому дій, поєднання вроджених розумових вад, психопатоподібних порушень та недостатність критичної функції мислення, комісія вважає, що ОСОБА_5 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, що дає підстави рекомендувати застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру, у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вину визнав та щиро розкаявся, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі статті 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальне правопорушення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді, в тому числі, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Приписами ч.2 ст.504 КПК України встановлено, що суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно з рекомендаціями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до п.8 зазначеної постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
Таким чином, з огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_5 , керуючись ст.ст. 93, 94 КК України, суд вважає за необхідне, враховуючи його обмежену осудність, застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання.
Длю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило та суд не знаходить підстав для його застосування.
Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.2 ст.20 КК України застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання.
Речові докази: гаманець повернутий під зберігальну розсипку власнику ОСОБА_6 , залишити за належністю потерпілій.
Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8