Справа № 464/3781/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1183/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 14 листопада 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України позбавлення волі на строк один рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 01.07.2022р. відносно ОСОБА_7 ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану (у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.22. в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.03.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 на строк 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 259/2022 від 18.04.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 на строк 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 на строк 30 діб) 28 червня 2022 року в період часу з 15.01 год. по 15.25 год., перебуваючи на другому поверсі в торгівельному павільйоні ТК «Іскра» по вул. Сихівська, 18 у м. Львові, яким на підставі договору оренди користується ПП ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що продавець відсутній та за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу із торгового приміщення, повторно таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , а саме: відеокамеру «Sony DCR-DVD510Е» серійний номер 30237 вартістю 1500 грн., відеокамеру «Sony DCR-DVD92Е» серійний номер 3248267 вартістю 1500 грн., фотоапарат «Canon Rebel XT DS126151» серійний номер вартістю 3000 грн., фотоапарат «Acer CE-5430» серійний номер AMK00D4F52B вартістю 400 грн., фотоапарат «Acer CS-6531» серійний номер AMК0016С520B вартістю 400 грн., фотоапарат «Acer CE-5330» серійний номер AM6003CBRG0A вартістю 400 грн., мобільний телефон «Vinko S6» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 вартістю 400 грн., мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4A» imei 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 вартістю 1800 грн., мобільний телефон «Lenovo А1000» вартістю 1000 грн., мобільний телефон «Lenovo А630» вартістю 800 грн., мобільний телефон «Lenovo К5» вартістю 2200 грн., а всього майна потерпілої на загальну суму 13400 грн., чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з викраденим вийшов з ТК «Іскра», не здійснивши оплату за товар.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор не погоджується із призначенням обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та вважає, що місцевий суд приймаючи таке рішення не дотримався вимог кримінального та процесуального законів, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого, належних і достатніх мотивів застосування ст. 69 КК України не навів. Суд не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які з них такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вказує, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину проти власності за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 01.07.2022р. за ч.4 ст.185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, і що інкримінований злочин було вчинено за 3 днів до ухвалення цього вирок. Також зазначає, що під час судового розгляд обвинувачений не міг чітко пояснити чому вчиняє злочини, відповів лише, що під час цього у нього «грає адреналін». Крім цього, на розгляді Франківського районного суду м. Львова стосовно ОСОБА_7 перебуває обвинувальний акт за ч.4 ст. 185 КК України. Вказана поведінка свідчить про відчуття безкарності обвинуваченого та нівелює таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття. При цьому у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином відшкодувати потерпілій завдані збитки.

Прокурор вважає, що застосування ст. 69 КК України є передчасним та більш м`яке покарання, яке передбачене санкцією ч.4 ст.185 КК України, не буде сприяти виправленню обвинуваченого. Також, у вироку немає даних про наявність у ОСОБА_7 , який є працездатною особою, законних джерел доходів чи хоча б про намір, враховуючи наявність на утриманні неповнолітньої дитини, знайти такі, а відтак відсутність законного заробітку ставить під сумнів перебування на його утриманні малолітньої доньки. Судом не вказано, яким чином наведені ним пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про особу ОСОБА_7 , виходячи з індивідуальних особливостей вчинення кримінального правопорушення та категорії посягання на охоронювані права і свободи осіб, істотно знижують ступінь його тяжкості, а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення йому покарання нижче від найнижчої межі. Стверджує, що наведені у вироку обставини, що пом`якшують покарання, самі по собі не можуть бути підставами для застосування ст. 69 КК України, а мають бути враховані при призначенні обвинуваченому покарання у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просив подану апеляційну скаргу задоволити.

Обвинувачений заперечив апеляційні вимоги прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор не погоджується із рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 у повній мірі відповідає даним вимогам закону.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Колегією суддів не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 призначено покарання із порушенням визначених загальних засад, та чи що покарання є м`яким.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, його наслідки, дані про особу винного, який притягався до кримінальної відповідальності та має судимість, є особою молодого віку, стан здоров`я (розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, контрольований прийом ПАР), неодружений, не працює, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, те, що обвинувачений перебуває під наглядом в наркологічному диспансері з 2009 року, однак за даними висновку спеціальної МНК за № 399 від 14.09.22. не потребує застосування ст.96 КК України, не перебуває під наглядом у психоневрологічному диспансері, посередньо характеризується, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, місцевий суд врахував конкретні обставини кримінального провадження, те, що обвинувачений повністю визнав свою провину, у результаті вчинено ним ненасильницького злочину завдано матеріальну шкоду у розмірі 13400 грн., з яких відшкодовано шляхом повернення викраденого майна 7600 грн., те, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, а також відсутність матеріальних претензій та цивільного позову.

Наведені місцевим судом у своєму рішенні підстави для призначення ОСОБА_7 за вчинений злочин покарання із застосуванням ст.69 КК України, на переконання апеляційного суду, є достатніми, і вирок суду у частині призначення обвинуваченого покарання належним чином вмотивований.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів щире каяття обвинуваченого, яке було враховано місцевим судом, як одну з пом`якшуючих покарання обставин.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Колегією суддів встановлено, що у судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав повністю, висловив щирий жаль за скоєне.

Згідно обвинувального акта заподіяну потерпілій шкоду відшкодовано частково шляхом повернення викраденого. Згідно матеріалів справи цивільного позову потерпіла до обвинуваченого не подавала.

Тобто у даному кримінальному провадженні існують об`єктивні обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які наведено в оскаржуваному вироку та враховано місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання.

При цьому, у даному кримінальному провадженні не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи ОСОБА_7 , місцевий суд прийшов до правильного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче найнижчої межи, ніж це передбачено санкцією ч.4 ст.185 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

Отже, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, і таке покарання відповідає вимогам ст.65 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: