Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/93/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6

ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000323 від 03.08.2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миколаївка Ємільчинського району Житомирської області, громадянина України, військовослужбовця, не депутата, освіта професійно-технічна, одруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. Згідно з п. 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.1 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Однак ОСОБА_4 , який був працівником правоохоронного органу, тобто поліцейським взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги зазначеного законодавства та вчинив злочин з необережності за таких обставин. Так, 03.08.2018 року близько 02 год. 40 хв. ОСОБА_4 , який перебував поза службою, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 в темну пору доби рухався ґрунтовою дорогою сільського значення сполученням: «автодорога сполученням «Київ-Ковель» - с. Миколаївка Ємільчинського району Житомирської області» в напрямку села Миколаївка Ємільчинського району Житомирської області. В салоні автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , також знаходились два пасажира: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рухаючись вказаною ґрунтовою дорогою сільського значення водій ОСОБА_4 в порушення вимог п. 1,5, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, під час руху не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості та здійснив виїзд за межі проїзної частини автодороги на праве узбіччя, після чого допустив зіткнення з деревом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, а пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до травматологічного відділення Олевської центральної районної лікарні. Відповідно до висновку експерта № 209 від 30.11.2018 року, смерть ОСОБА_10 настала від тупої сполученої травми тіла, що супроводжувалась крововиливами під оболонки головного та спинного мозку, з розвитком набряку та дислокації, що підтверджується результатами судово-гістологічного дослідження та виявленими ушкодженнями, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Відповідно до висновку експерта № 207 від 18.09.2018 року, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодженні, зокрема закритий перелом правого плеча із зміщенням, що викликав довготривалий розлад здоров`я та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної події, створенням аварійної обстановки та наслідками, що настали.

Прокурор у судовому засіданні просить суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. Вважає, що обставиною, яка пом`якшує відповідальність є щире каяття обвинуваченого та обставини, які обтяжують відповідальність відсутні. Речові докази у справі: автомобіль повернути законному власнику, змиви рідин залишити в матеріалах справи. Також прокурор просить стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення експертиз. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 прокурор підтримала в повному обсязі, стосовно стягнення моральної шкоди з МТСБУ , вважає, що слід відмовити за безпідставністю. Крім цього, прокурор вважає, що не слід обирати обвинуваченому запобіжний захід до вступу вироку в законну силу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та суду показав, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась вночі 03.08.2018 року, він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 їхали автомобілем «Фольксваген», який належав померлому ОСОБА_10 із заправки поблизу с. Жубровичі додому в с. Миколаївка, При цьому була темна пора доби, він рухався із швидкістю приблизно 80 км/год, стан дороги був незадовільний, автомобіль підкинуло на ямі та внаслідок цього автомобіль врізався у дерево. Не заперечує, що він порушив правила дорожнього руху. Обвинувачений стверджує, що після ДТП він залишився на місці ДТП, викликав швидку допомогу та надавав першу допомогу потерпілим. Медичне освідування на стан сп`яніння після ДТП обвинувачений проходив, перед тим спиртні напої він не вживав. На момент вчинення ДТП перебував у відпустці та не виконував службові обов`язки працівника поліції. Після ДТП обвинувачений ще півтора року працював у поліції, проводилось службове розслідування стосовно факту ДТП, він звільнився з посади після розслідування та з 11.06.2020 року перебуває на військовій службі по контракту. Також обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він потерпілим заподіяну шкоди не відшкодував, при цьому цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 визнав частково в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений є військовослужбовцем, учасником бойових дій , має захворювання, виховує двох неповнолітніх дітей, може бути корисним для суспільства в умовах воєнного стану, тому вважає, що міру покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України слід призначити не пов`язану з ізоляцією від суспільства. Заперечує стосовно цивільного позову потерпілої в частині відшкодування обвинуваченим моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн. та вважає, що її слід задоволити частково в розмірі 100000,00 грн.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно призначення міри покарання обвинуваченому не заперечують, вважають, що обвинуваченого слід покарати реальним строком. Потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що обвинувачений тривалий час не визнавав, що він керував автомобілем під час ДТП, не відшкодував їй заподіяної шкоди та не вибачався після скоєного. Після ДТП вона захворіла та потребує допомоги, при цьому має двох повнолітніх дітей. Заявлений цивільний позов потерпіла підтримує повністю з підстав у ньому зазначених та просить задоволити.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що підтримує думку прокурора та потерпілих стосовно міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 . Також підтримав заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого та Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілої моральної шкоди, вважає, що заявлені позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду не надав.

Учасники судового провадження вважають, що розгляд справи можливо проводити без участі представника МТСБУ.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Миколаївка Ємільчинського району Житомирської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Окрім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується іншими зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:

-

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.08.2018 року із схемою та фототаблицею;

-протоколом огляду місця події від 03.08.2018 року;

-

- висновком експерта № 207 від 18.09.2018 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості;

- висновком експерта № 208 від 30.08.2019 року, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 209 від 30.11.2018 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала від тупої сполученої травми тіла, що супроводжувалась крововиливами під оболонки головного та спинного мозку, з розвитком набряку та дислокації, що підтверджується результатами судово-гістологічного дослідження та виявленими ушкодженнями, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті;

- висновком експерта № 3/732 від 06.11.2018 року;

-висновком експерта № 792 від 03.09.2018 року;

-висновком експерта № 19/10-1/475-СЕ/18 від 28.01.2019 року;

- протоколом огляду предметів від 14.08.2019 року з долученими дисками;

-

-копіями карток виїзду бригад екстреної медичної допомоги від 03.08.2018 року;

-висновком експерта № 827 від 07.09.2018 року;

-висновком експерта № 19/10-1/453-СЕ/18 від 29.01.2019 року;

-висновком експерта № 19/10-1/454-СЕ/18 від 15.03.2019 року;

-висновком експерта № 21-3/195 від 10.04.2019 року;

-висновком експерта № 3/814 від 16.09.2019 року;

-висновком про результати службового розслідування за фактом ДТП 03.08.2018 за участю поліцейського взводу №1 роти поліції особливого призначення ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_4 від 25.09.2018 року;

-протоколом огляду від 12.12.2019 року;

-показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду повідомила, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_10 . Обвинуваченого ОСОБА_4 вона знає ще зі школи , інший потерпілий є її сином. Її чоловік ОСОБА_10 спиртні напої не вживав, після ДТП обвинувачений тривалий час не визнавав, що він керував автомобілем, при цьому заподіяну шкоду їй не відшкодував;

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду повідомив, що він є сином загиблого ОСОБА_10 . З обвинуваченим ОСОБА_4 він знайомий. Про те, що обвинувачений та його батько ОСОБА_10 потрапили в ДТП, внаслідок якого його батько загинув, йому повідомив брат обвинуваченого;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , якийсуду повідомив, що він є старостою с.Михайлівка та зазначена подія сталося близько 4 роки тому. Вночі йому передзвонив ОСОБА_12 , який був директором агрофірми та повідомив, що сталася ДТП та внаслідок якої загинув ОСОБА_10 . Коли він разом із знайомими приїхав на місце ДТП, автомобіль перебував на узбіччі дороги, на місці була бригада швидкої допомоги, потім приїхала поліція. Обвинуваченого ОСОБА_4 на місці ДТП не було, при цьому йому повідомили, що обвинувачений був на місці події та поїхав з місця ДТП;

-показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду повідомив, що він працює в ДП "Олевський лісгосп АПК" та надавав відеозапис працівникам поліції з камер відеоспостереження;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_4 він особисто знайомий. Вночі 03.08.2018 року йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_4 та попросив про допомогу, оскільки сталась ДТП. Прибувши на місце ДТП, він побачив, що автомобіль, який потрапив в ДТП, знаходився на узбіччі дороги. На місці ДТП була швидка допомога та перебували медичні працівники. Також, на місці ДТП знаходився обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_10 , який лежав на землі біля дороги. З місця ДТП свідок зателефонував голові сільської ради та повідомив про подію. В подальшому обвинувачений поїхав разом з ним додому в с. Миколаївка, не дочекавшись поліції. Обвинувачений не повідомляв свідку, хто керував автомобілем під час ДТП;

-показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду повідомив, що він є водієм швидкої допомоги та 03.08.2018 року виїздив на виклик щодо ДТП разом з фельдшером ОСОБА_15 . Коли вони приїхали на місце ДТП, на узбіччі дороги побачили розбитий автомобіль та поряд був невідомий чоловік з яким розмовляла фельдшер. При цьому в автомобілі перебувало двоє потерпілих, на передньому пасажирському сидінні був чоловік без ознак життя, інший потерпілий був на задньому сидінні. Він разом з невідомим чоловіком витягли потерпілих, при цьому запах алкоголю від нього він не відчував. Потім надавали медичну допомогу потерпілому ОСОБА_9 та дочекались приїзду поліції. Чи був невідомий чоловік обвинуваченим ОСОБА_4 та чи дочекався він працівників поліції свідок сказати не може;

-показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду повідомила, що у 2018 році вона працювала фельдшером швидкої допомоги. 03.08.2018 року виїздили разом з водієм ОСОБА_14 на виклик щодо ДТП. На місці ДТП в кюветі знаходився розбитий автомобіль та поряд на дорозі їх зустрів невідомий чоловік, у якому вона не впізнала обвинуваченого ОСОБА_4 . В автомобілі перебувало двоє потерпілих, на правому передньому пасажирському сидінні був чоловік без ознак життя з черепно-мозковою травмою, інший потерпілий був на задньому сидінні з лівої сторони. Невідомий чоловік, який знаходився біля автомобіля, допомагав витягувати потерпілих, про обставини ДТП він не повідомив, запах алкоголю від нього вона не відчувала. Потім на місце ДТП приїхала інша швидка допомога, яка забрала потерпілого ОСОБА_9 до лікарні та вони залишились чекати приїзду поліції. Чи дочекався невідомий чоловік приїзду працівників поліції вона не пам`ятає;

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України; обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 та спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обставин, що помякшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має захворювання , пов`язані із захистом батьківщини, одружений, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей,раніше не судимий, за місцем несення військової служби характеризується з позитивної сторони, на обліку стосовно психічного захворювання не перебуває.

При цьому суд не приймає до уваги службову характеристику , підписану командиром РПОП ГУНП в Житомирській області підполковником поліції ОСОБА_16 та рапорт старшого дільничого офіцера поліції Житомирської відділу поліції ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_17 , оскільки службова характеристика не завірена належним чином, рапорт адресований начальнику Житомирського управління Департаменту внутрішньої безпеки та зазначені документи складені працівниками поліції під час проходження ОСОБА_4 служби в органах внутрішніх справ.

Також, суд вважає, що надані захисником обвинуваченого копії грамот ОСОБА_4 не свідчать, що обвинувачений має військові заслуги та нагороджений державними нагородами. З наданих захисником довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності, довідки про тимчасову непрацездатність, виписок із медичної картки хворого вбачається , що обвинувачений під час перебування на військовій службі тривалий час хворів та не виконував службові обов`язки.

Окрім цього, ухвалюючи вирок суд критично оцінює досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складену Коростенським районним сектором № 3 філії ДУ Центр пробації в Житомирській області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Уповноважений орган з питань пробації, вважає, що виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган з питань пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Як вбачається з матеріалів досудової доповіді, обвинувачений до органу з питань пробації не викликався, доповідь складалась лише на підставі довідки про судимість, рапорту дільничного офіцера поліції, інформації про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, інформації про медичний облік обвинуваченого, двох телефонних розмов з обвинуваченим. Також, обвинувачений із зазначеною доповіддю не був ознайомлений, про що свідчить відсутність підпису обвинуваченого у доповіді. Зазначене, на думку суду, свідчить про неналежну підготовку уповноваженим органом з питань пробації досудової доповіді стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , тому суд не приймає її до уваги.

Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком три роки, оскільки суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена цим вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

Також з огляду на відношення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого, думку потерпілих, які вважають, що обвинуваченому слід призначити реальне покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, самовільне залишення обвинуваченим місця ДТП до приїзду працівників поліції, відсутність щирого каяття обвинуваченого з приводу вчиненого, невжиття обвинуваченим жодних дій для компенсації заподіяної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В частині призначення додаткового покарання суд звертає увагу на наступне. Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає право суду залежно від обставин, що мають значення, як призначити, так і не призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

На думку суду обставини вчинення злочину ОСОБА_4 , а саме грубість самого порушення Правил дорожнього руху , тяжкість наслідків, які настали у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , у сукупності виключають можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Вирішуючи питання щодо додаткового покарання, суд згідно ст. 65 КК України, з урахуванням обставин, що мають значення, а саме характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин вчинення, вважає за необхідне призначити його строком на один рік позбавлення права керування транспортним засобом.

Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 500000,00грн., суд зазначає наступне.

Суд вважає встановленим той факт, що потерпілій ОСОБА_6 протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілої в зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_10 , сильних душевних хвилюваннях та стражданнях, які призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілої. Невідворотність втрати чоловіка є очевидною та не викликає сумніву у заподіянні потерпілій значних моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілої, завданих внаслідок смерті її чоловіка, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість моральних переживань потерпілої, а також ступінь вини обвинуваченого внаслідок якої потерпілій спричинено моральні страждання.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час не відшкодував заподіяну шкоду потерпілій, має захворювання пов`язані із захистом батьківщини, майновий та сімейний стан обвинуваченого, наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, що потребує значних коштів на належне забезпечення необхідних умов проживання та навчання дітей.

При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілій протиправними діями обвинуваченого у 400000,00 гривень.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України моральної шкоди в розмірі 44676,00грн., суд зазначає наступне.

В обгрунтування даної позовної вимоги зазначено, що внаслідок вказаної ДТП потерпілій завдано моральну шкоду, оскільки станом на дату ДТП мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала 3723,00 грн. тому з огляду на норми п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» з МТСБУ на користь ОСОБА_6 необхідно стягнути 44676,00 грн. (12 х 3723,00) моральної шкоди.

Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону слідує, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно із підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону та у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Також, згідно із підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України.

З викладеного випливає, що МТСБУ відшкодовує моральну шкоду лише у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону.

Як вбачається з доданої до позовної заяви копії листа МТСБУ від 10.12.2019 року за № 3.1-05/41084 про відмову у відшкодування шкоди, адресованого ОСОБА_18 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , у ньому зазначено, що МТСБУ розглянуло заяву про відшкодування шкоди ОСОБА_6 заподіяної під час ДТП, яка мала місце 03.08.2018 року за участю транспортного засобу марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок якої загинув ОСОБА_10 . Відповідно до пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) МТСБУ за рахунок коштів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Однак, відповідно до п. 32.10 ст. 32 Закону , МТСБУ не відшкодовує шкоду заподіяну життя та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до довідки Олевського ВП від 03.08.2018 року зазначена вище подія сталася внаслідок порушення саме водієм ОСОБА_10 правил дорожнього руху. Враховуючи вищенаведене, МТСБУ, не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих.

Дослідивши позовну заяву, додатки до неї та матеріали кримінального провадження, суд зазначає, що відсутні відомості про те , що автомобіль марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , який потрапив у ДТП, не був забезпечений страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також відсутні відомості , що зазначений транспортний засіб був забезпечений страховим полісом. У даному випадку суду не надано доказів на підтвердження обставин, які обумовлені підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону та передбачають відшкодування МТСБУ моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку або дружині.

Тому суд вважає, що у стягненні з Моторного (транспортного) страхового бюро України моральної шкоди в розмірі 44676,00 грн., слід відмовити у зв`язку з недоведеністю зазначеної позовної вимоги під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз становлять: судової експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок від 06.11.2018 за № 3/732) - 1144 гривні 00 копійок, судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок від 28.01.2019 за № 19/10-1/475-СЕ/18) - 8634 гривні 79 копійок, судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок від 29.01.2019 за № 19/10-1/453-СЕ/18) - 3654 гривні 44 копійки, судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок від 15.03.2019 за № 19/10-1/454-СЕ/18) - 21953 гривні 04 копійки, судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди (висновок від 16.09.2019 за № 3/814) - 1256 гривні 08 копійок, що підтверджується матеріалами справи. Зазначені витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За відсутності заборон визначених зазначеною нормою, з огляду на те, що арешт майна було застосовано з метою збереження речових доказів, суд вважає за можливе скасувати раніше обрані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 07.08.2018 року на речовий доказ по справі автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слід скасувати та даний речовий доказ повернути власнику ОСОБА_19 .

Долю інших речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Також, суд вважає, що у данному випадку відсутні підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу.

На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 50, 65 , 66, 67, ч.2 ст. 286 КК України ; ст.ст. 22, 23, 1167, 1168 ЦК України; Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст. ст. 100, 128, 174, 177, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок від 06.11.2018 за № 3/732) в розмірі 1144 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок від 28.01.2019 за № 19/10-1/475-СЕ/18) в розмірі 8634 гривні 79 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок від 29.01.2019 за № 19/10-1/453-СЕ/18) в розмірі 3654 гривні 44 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок від 15.03.2019 за № 19/10-1/454-СЕ/18) в розмірі 21953 гривні 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди (висновок від 16.09.2019 за № 3/814) в розмірі 1256 гривень 08 копійок.

Накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 07.08.2018 року арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зв`язку ключів із замка запалювання, кнопку пуску двигуна, внутрішню ручку відкриття водійських дверей, внутрішню ручку задніх правих пасажирських дверей, внутрішню ручку задніх лівих пасажирських дверей автомобіля - повернути власнику ОСОБА_19 .

Речові докази: змиви з карти задніх лівих дверей автомобіля, змиви із задньої правої внутрішньої сторони дверей автомобіля, носій у вигляді частини тканевого облицювання з підніжжя дверей з нашаруванням рідини, тампон з речовиною біологічного походження з верхньої частини стійки правих пасажирських дверей, змиви з куліси передач автомобіля, два диска з відеозаписом з камер відеоспостереження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: чохол рульового колеса, чохол підголівника сидіння водія, чохол сидіння водія, зразок крові з відкритої рани голови трупа ОСОБА_10 - знищити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 та Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 400000,00 (чотириста тисяч) гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1