Справа №: 486/177/23 Провадження № 1-кп/486/109/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Южноукраїнську, Миколаївської області, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001 від 06.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У підготовчому судовому засіданні при розгляді кримінального провадження № 0000001 від 06.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суддя ОСОБА_1 заявила собі самовідвід, так як КПК України передбачає перелік обставин, що унеможливлюють розгляд кримінального провадження під її головуванням, відповідно до принципу безсторонності.

Свою заяву про самовідвід суддя мотивує тим, що у кримінальному провадженні захисником обвинуваченого є адвокат ОСОБА_5 , відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1077276 від 07.02.2023. Адвокат ОСОБА_5 працювала в Южноукраїнському міського суду Миколаївської області помічником судді ОСОБА_7 . З моменту призначення ОСОБА_1 на посаду судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_5 вже працювала в суді з 01 жовтня 2001 року. З 10 лютого 2003 року вона працювала помічником судді ОСОБА_7 до 10 грудня 2021 року. З огляду на те, що адвокат була працівником Южноукраїнського міського суду Миколаївської області понад 20 років, це унеможливлює розгляд кримінального провадження не лише під головуванням судді ОСОБА_1 , а й будь-яким іншим суддею цього суду, який входить до його складу на сьогодні.

Крім того, за ініціативи голови суду ОСОБА_7 , який систематично здійснював тиск на суддю ОСОБА_1 , та його помічника ОСОБА_5 , колективом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області була подана скарга до ВРП на суддю ОСОБА_1 . Як наслідок, до судді було застосовано дисциплінарне стягнення у виді тимчасового, строком на шість місяців, відсторонення від здійснення правосуддя з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та з направленням її до НШС України для проходження курсу підвищення кваліфікації з питань суддівської етики та застосування норм кримінального процесуального законодавства і подальшим кваліфкаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді. Це рішення переглядалось Великою Палатою Верховного Суду (провадження № 11-312сап19).

До того ж, суддя ОСОБА_1 у 2017 році зверталась із заявою про втручання в її діяльність щодо здійснення правосуддя до ВРП. Суддя зверталась щодо дій працівника поліції ОСОБА_8 , який є чоловіком адвоката ОСОБА_5 , що на той час працювала в суді.

07.11.2017 працівник поліції ОСОБА_8 у судовому засіданні поводився зухвало, на зауваженя не реагував, а після судового розгляду зайшов до службового кабінету судді ОСОБА_1 та почав хапати її за мантію, зривати нагрудний знак, висловлювати погрози.

За результами розгляду заяви судді було відмовлено у вжитті заходів за висновком члена ВРП ОСОБА_9 від 22.04.2019. Член ВРП ОСОБА_9 під час підготовки до розгляду повідомлення судді ОСОБА_1 , у частині втручання в її діяльність щодо здійснення правосуддя, дійшов до висновку, що висловлювання погроз судді, намагання застосувати фізичну силу є протиправними діяннями. Водночас, здійснення кваліфікації таких протиправних дій належить до компетенції правоохоронних органів.

Суддя ОСОБА_1 звернулась до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВРП з цього приводу. Рішенням Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 9901/355/19, адміністративне провадження № П/9901/355/19, у задоволенні адміністративного позову відмовлено, але винесено окрему ухвалу, відповідно до якої ухвалено направити ухвалу для вжиття заходів щодо встановлення наявності/відсутності ознак кримінального правопорушення чи адміністративного правопорушення стосовно дій ОСОБА_8 відносно судді ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважала в діях ОСОБА_8 можливі ознаки криміналього або адміністративного правопорушеня, що підлягає перевірці Южноукраїнським відділом Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області.

25.03.2020 слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_10 постановлено ухвалу, якою зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, внести відомості до ЄРДР за окремою ухвалою ВС від 10.10.2019, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Суддя ОСОБА_1 з моменту внесення цих відомостей до ЄРДР вже вчетверте звертається до слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження. На сьогодні скарга про закриття кримінального провадження № 0000430 від 05.05.2020 перебуває на розгляді суду.

Прийняття об`єктивного рішення під головуванням судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000001 від 06.01.2023 є прямим порушенням п. 4 ст. 75 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 висловила судді ОСОБА_1 недовіру.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення самовідводу.

Інші учасники справи не заперечували проти задоволення заявленого самовідводу.

Відповідно до ст. 75 КПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), за наявності інших обставини, які викликають сумнів в його неупередженості.

Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах "Бєлілос проти Швейцарії", "Очалан проти Туреччини"). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах "Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Хаусчілдт проти Данії").

Згідно із ч.1, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить висунуте проти нього кримінальне обвинувачення.

Текст статей 80, 81, 82 КПК України свідчить про неоднаковий підхід законодавця щодо зазначення у вказаних нормах порядку подачі заяви про самовідвід судді.

Згідно із ч.1 ст. 80 КПК України суддя за наявності підстав, передбачених статтями 75-79, зобов`язаний заявляти самовідвід.

Відповідно до ст. 82 КПК України законодавцем вказано наслідки заявленого самовідводу судді.

Як свідчить текст ч. 1 ст. 81 КПК України законодавець після слова «відводу» не зазначив слово «самовідводу».

На погляд судді заява про самовідвід повинна вирішуватися виключно одноособово і ніхто не може її переглядати.

Суддя виходить із вимог ст. 369 КПК України, практики національних судів, з принципу верховенства права, та вважає, що будь-яке процесуальне рішення судді або слідчого судді в кримінальному провадженні повинно бути оформлено процесуальним документом, а в цьому випадку, саме ухвалою судді.

З урахуванням судової практики, процесуальне рішення про самовідвід не повинно переглядатися іншим суддею, так як це призводить до конфліктів між суддями загальних судів.

Положенням КПК України механізм правового регулювання самовідводу суддів чітко не встановлено, як і порядок його вирішення.

КПК України не передбачає (принаймні, жодного разу не згадує своїми нормами) такого процессуального документу, як "заява про самовідвід". Питання самовідводу є правовим наслідком доброчесності та особистого сумління судді, який зважив всі факти та обставини, які дозволяють чи не дозволяють об`єктивно та неупереджено розглянути справу, урахував всі обставини та прийняв рішення, виходячи із власного переконання. Суддя несе персональну відповідальність за рішення щодо взятого самовідводу.

Стаття 129 Конституції України визначає, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Гарантії незалежності суддів, а також відповідальність за втручання у здійснення правосуддя та вплив на суд або суддів у будь-який спосіб закріплюється в Законі України "Про судоустрій і статус суддів".

Із системного аналізу наведених норм випливає, що незалежність є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, у зв`язку з чим будь-який вплив на суддю, у тому числі з боку інших суддів, є неприпустимим.

Суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Згідно із пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановлені судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. П. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів передбачає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тому з метою дотримання положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики ЄСПЛ, яка є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, статей 1, 8 КПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", забезпечення об`єктивності, неупередженості та з метою справедливого розгляду кримінального провадження, суддя вважає відвестися від розгляду справи.

Суддя проаналізувала, обдумала, оцінили варіанти, визначила наслідки розгляду кримінального провадження № 0000001 від 06.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, під її головуванням, із застосуванням тесту на підзвітність суспільному контролю на незалежний суд і заявила самовідвід з власної ініціативи.

Сторони кримінального провадження мають право знати, чому справу передано іншому судді. Це право допомагає уникнути свавільного перерозподілу справи.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою ЄСПЛ, статтями 1, 8, 9, 35, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 та передати матеріали кримінального провадження № 486/177/23 за обвинувальним актом № 0000001 від 06.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до секретаріату суду для проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями на підставі ст. 35 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_11