Справа № 128/1482/18
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені 17.11.2017 року в ЄРДР за №0001316 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коростівці, Жмеринського району, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.11.2017 близько 20:50 год. водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автопоїздом у складі автомобіля марки «Камаз 53212», державний номерний знак НОМЕР_1 , та причепа «СЗАП 83571» державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі М-12, сполученням «Стрий - Тернопіль -Кропивницький - Знам`янка», зі сторони м. Вінниці, в напрямку смт Вороновиця, Вінницького району, Вінницької області, на 413 км + 100 м, перед початком виконання маневру розвороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, яку перетинати заборонено, в результаті чого, з необережності допустив зіткнення із автомобілем марки «ВMW 316 І» номерний знак Литовської Республіки НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку, зі сторони м. Немирів Вінницької області в напрямку м. Вінниці Вінницької області.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВMW 316 І» номерний знак Литовської Республіки НОМЕР_3 потерпілий ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 358/385 від 23.04.2018, отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку; забійно-рваної рани нижньої губи; закритої травми грудної клітки; забійної рани верхньої третини правого плеча; закриті переломи обох кісток правої гомілки в верхній третині без зміщення, які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 350а від 21.05.2018 :

- «в ситуації, яка склалася, в діях водія автопоїзда у складі автомобіля «Камаз 53212» державний номерний знак НОМЕР_1 , та причепа «СЗАП 83571», державний номерний знак НОМЕР_2 Бондарчука ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п 10.1, та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, обвинувачений -водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 10.1 та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- дорожня розмітка 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію перетинати забороняється.

Порушення вимог п. 10.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

12.12.2022 в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив усне клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. При цьому, обвинувачений зазначив, що йому судом роз`яснено та зрозумілі: суть обвинувачення та підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не означає його виправдання, тобто що ця підстава не є реабілітуючою, на що добровільно він погодився.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання обвинуваченого, просив його задовольнити, оскільки строк притягнення до кримінальної відповідальності з дня вчинення злочину ( 16.11.2017) в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до статті 49 КК України сплив.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання захисника, додавши суду, що з часу події інкримінованого ОСОБА_5 , злочину в даному провадженні а саме 16.11.2017 , обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності, про що свідчить вимога про судимість від 11.10.2022.

Потерпілий ОСОБА_7 , цивільний позивач ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_9 , а також представник цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - адвокат ОСОБА_10 в дане судове засідання не з`явилися по невідомим для суду причинам, про дату час та місце його проведення повідомлялися завчасно та належними чином. При цьому представник цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_11 , у своєму відзиві від 23.09.2019 просив суд розгляд справи здійснювати без участі представника ПрАТ «УПСК» та відмовити у позові.

З урахуванням міркування присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечували, суд вважає за можливе провести дане засідання та вирішити клопотання обвинуваченого в відсутності не з`явившихся осіб.

Заслухавши клопотання обвинуваченого, думку прокурора та захисника щодо нього, дослідивши документи які містяться у кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею (за КПК України 1960 року), підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але важливо, - до набрання вироком суду законної сили (ст.532 КПК).

01.07.2020 набув законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, з змінами, внесеними згідно із Законом № 321-IX від 03.12.2019 в редакції від 20.12.2019.

Згідно до ч.2 ст.12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно до ч.ч.3,4 ч.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Так, відповідно до обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_5 , з урахування положень ст. 12 КК України (в редакцій закону від 03.09.2017, підстава - 2063-VIII на час вчинення ним злочину (16.11.2017) обвинувачувався за ч.1 ст.286 КК України, як у вчиненні злочину невеликої тяжкості, а в редакції закону від 06.11.2022, підстава - 2690-IX на час винесення даної ухвали ч.1 ст.286 КК України віднесена до кримінального проступку.

Санкція ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону №2063-VIII від 03.09.2017, діюча на час вчинення діяння 16.11.2017), передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

В свою чергу, ч.1 ст.286 КК України, (в редакції діючого Закону від 20.12.2019, який набув законної сили 01.07.2020), передбачає покарання у виді від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно до положень, викладених в ч.4 ст.5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, при постановлені даної ухвали, суд бере до уваги санкцію ч.1 ст.286 КК України, в редакції Закону №2063-VIII від 03.09.2017 , діючої на час вчинення обвинуваченим карного діяння 16.11.2017, оскільки вона поліпшує становище обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

У зв`язку з тим, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального проступку (16.11.2017), передбаченого ч.1 ст.286 КК України минуло понад три роки, останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за даною статтею закону на підставі ст.49 КК України.

В судовому засіданні судом роз`яснено обвинуваченому, що звільнення його від кримінальної відповідальності за вищевказаною підставою - не є реабілітуючою та що він погодився.

Отже судом установлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення строк притягнення до кримінальної відповідальності за який сплив; переривання перебігу давності не було; від слідства або ( та) суду обвинувачений не ухилявся; обчислення строку давності є правильним; протягом даного часу обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, останній не заперечує щодо закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і дає згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з цієї підстави, а тому усне клопотання ОСОБА_5 підлягає до задоволення; обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження -закриттю.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд виходить з такого.

Згідно до ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

У даному кримінальному проваджені були проведені стороною обвинувачення судові експертизи, які були обумовлені досудовим розслідуванням вказаного кримінального правопорушення , а саме : судові експертизи технічних станів транспортних засобів за №949а від 27.12.2017 , понесені витрати держави на яку складають -790,96 грн.; за №950а від 15.01.2018 на суму 1 001,00 грн. ; за №954а від 15.01.2018- на суму 1 001,00 грн., а також судова автотехнічна експертиза №350а від 21.05.2018-витрати на суму 1 001,00 грн., отже розмір понесених витрат держави за проведення вказаних експертиз в загальному розмірі становить 4 794,96 грн.

У правовому висновку зазначеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа N 598/1781/17, провадження N 13-47кс20), Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.Ч. 1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Пізніше, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), зробила висновок про те, в висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави. Тому, ОП ККС ВС, зазначила, що процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Однак, відповідно до статі 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», прийнятий в розрізі реалізації положень статі 124 Конституції України встановлює систему судоустрою України. Відповідно до її положень суди України утворюють єдину систему. Так, судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Систему судоустрою складають місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд як найвищий судовий орган в системі судоустрою. При цьому, конституційним законом встановлено (стаття 37), що у складі Верховного Суду діють: 1) Велика Палата Верховного Суду; 2) Касаційний адміністративний суд; 3) Касаційний господарський суд; 4) Касаційний кримінальний суд; 5) Касаційний цивільний суд. У кожному касаційному суді утворюються судові палати з розгляду окремих категорій справ з урахуванням спеціалізації суддів.

Згідно до ч. 4 ст.434-1 КПК України, суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія суддів (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

В свою чергу, не зважаючи на наявність вищевказаного висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду , ухваленого в постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), - Велика Палата Верховного Суду на даний час ( 12.12.2022) , не відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати від 17 червня 2020 року (справа N 598/1781/17, провадження N 13-47кс20).

Тому, суд виходячи з наведеного при постановлені даної ухвали суду , бере за основу висновки, ухвалені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року (справа N 598/1781/17, провадження N 13-47кс20), та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави понесені процесуальні витрати, пов`язані із проведення у даному кримінальному проваджені вищевказаних судових експертиз в загальному розмірі - 4 794,96 грн., оскільки вони доведені належними та допустимими доказами і відшкодувати які не заперечував в судовому засіданні обвинувачений .

Також, згідно до ч.2 ст.174 КПК України, слід скасувати на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2017 (справа №127/25035/17) накладені арешти на: автомобіль марки «ВMW 316 І» номерний знак НОМЕР_3 , який знаходиться на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП «Вінниця-інформ-ресурси», за адресою: м. Вінниця, вул. Г. Арабея, 17, та автомобіль марки «Камаз» д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом СЗАП д.н.з. НОМЕР_4 доставлений на територію охоронюваної стоянки яка знаходиться за адресою: с. Пултівці, вул. Леніна, 40, оскільки потреба в їх застосуванні відпала.

Питання щодо долі речових доказів у даному провадженні слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України, а саме:

- автомобіль марки «Камаз» д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом СЗАП д.н.з. НОМЕР_4 доставлений на територію охоронюваної стоянки яка знаходиться за адресою: с. Пултівці, вул. Леніна, 40, - повернути ОСОБА_12 за належністю;

- автомобіль марки «ВMW 316 І» номерний знак НОМЕР_3 , доставлений на територію ДП «Вінниця-інформ-ресурси», за адресою: м. Вінниця, вул. Г. Арабея, 17, повернути ОСОБА_6 за належністю.

Стосовно заявленого 21.11.2018 цивільним позивачем ОСОБА_6 цивільного позову та прийнятого судом до спільного розгляду в даному кримінальному провадженні до обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_5 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди , суд вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований Главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема, ст.129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Отже, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає цивільному позивачу пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.12,49 КК України, ст.ст.100, 284-288, 372 КПК України, Суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

На підставі ст. 49 КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001316 від 17.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.286 КК України, - закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , процесуальні витрати на користь держави за проведення у даному провадженні: судової експертизи №949а від 27.12.2017 на суму 790,96 грн.; судової експертизи №357 від 21.02.2018 на суму 1 001,00 грн.; судової експертизи №950а від 15.01.2018 на суму 1 001,00 грн.; судової експертизи №954а від 15.01.2018 на суму 1 001,00 грн. та судової експертизи №350а від 21.05.2018 на суму 1 001,00 грн., що в загальному розмірі становить 4 794 (чотири тисячі сімсот дев`яносто чотири) гривні 96 копійок.

Скасувати застосований на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2017 накладений арешт на: автомобіль марки «ВMW 316 І» номерний знак НОМЕР_3 , який знаходиться на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП «Вінниця-інформ-ресурси», за адресою: м. Вінниця, вул. Г. Арабея, 17, та автомобіль марки «Камаз» д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом СЗАП д.н.з. НОМЕР_4 доставлений на територію охоронюваної стоянки яка знаходиться за адресою: с. Пултівці, вул. Леніна, 40.

Речові докази:

- автомобіль марки «Камаз» д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом СЗАП д.н.з. НОМЕР_4 доставлений на територію охоронюваної стоянки яка знаходиться за адресою: с. Пултівці, вул. Леніна, 40, - повернути ОСОБА_12 за належністю;

- автомобіль марки «ВMW 316 І» номерний знак НОМЕР_3 , доставлений на територію ДП «Вінниця-інформ-ресурси», за адресою: м. Вінниця, вул. Г. Арабея, 17, повернути ОСОБА_6 за належністю.

Цивільний позов, цивільного позивача ОСОБА_6 до обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_5 , та цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», поданого до суду 21.11.2018 - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу ОСОБА_6 , що він має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Повна ухвала суду складена 26.12.2022 о 15.15 годин.

Суддя ОСОБА_13