справа № 208/4157/22
№ провадження 1-кс/208/146/23
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області в межах кримінального провадження № 0000439 за ч. 1 ст. 140 КК України, -

встановив:

19 січня 2023 року до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська надійшла вказана скарга ОСОБА_3 , якою скаржниця заявила вимоги про зобов`язання слідчий відділ Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області призначити судово-медичну експертизу причин смерті ОСОБА_5 за її заявою від 09 січня 2023 року про призначення судово-медичної експертизи та включити до постанови про її призначення питання судово-медичному експерту, викладені нею у її заяві.

Під час розгляду скарги ОСОБА_3 зазначила, що вона 09 січня 2023 року звернулася до слідчого Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, як потерпіла по кримінальному провадженню № 0000439 за ч. 1 ст. 140 КК України, заявив клопотання про призначення судово-медичної експертизи із поставленням викладених нею у клопотанні питань.

Станом на 19 січня 2023 року вона не отримала постанови слідчого про призначення чи відмову у призначені експертного дослідження за її клопотанням, а тому враховуючи строки оскарження, вона подала скаргу до суду на бездіяльність.

Після ознайомлення під час розгляду скарги з матеріалами поданими прокурором до справи, скаржниця ОСОБА_3 зазначила, що вона не підтримує свою скаргу, так як на час її розгляду їй стало відомо про призначення слідчим ОСОБА_6 комісійної судово-медичної експертизи.

Прокурором заявлено про відсутність обґрунтування скарги, та наявності підстав для її закриття, так як отримавши клопотання потерпілої ОСОБА_3 подане нею 09 січня 2023 року, слідчим СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 було в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000439 за ч. 1 ст. 140 КК України, винесено 12 січня 2023 року постанову про призначення комісійної судово-медичної експертизи, з врахуванням питань заявлених потерпілою ОСОБА_3 .. Зазначена постанова винесена з дотриманням вимог КПК України, та в межах кримінального провадження, а тому відсутня бездіяльність з боку слідчого, та відсутній предмет скарги.

Заслухав скаржника ОСОБА_3 , прокурора, дослідив підстави та обґрунтування заявленої скарги, матеріали подані прокурором, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як встановлено в ході розгляду скарги, ОСОБА_5 будучи потерпілою в межах кримінального провадження № 0000439 за ч. 1 ст. 140 КК України, 09 січня 2023 року звернулася до слідчого Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, як потерпіла із клопотанням про призначення судово-медичної експертизи із поставленням викладених нею у клопотанні питань.

Згідно до ч. 1 ст. 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Як встановлено в ході розгляду скарги, слідчим дотримано вимоги ч. 1 ст. 220 КПК України, та розглянуто клопотання потерпілої ОСОБА_5 від 09 січня 2023 року, і з врахуванням зазначених питань, винесено постанову про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 12 січня 2023 року, що підтверджено копією зазначеної постанови.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу») .

Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених Законом України "Про судову експертизу"

Частиною 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно до статті 84 КПК України, - Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Частиною 2 ст. 91 КПК України, визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Щодо обов`язку доказування, то зазначене питання врегульовано ст. 92 КПК України, згідно до якої: обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92 КПК України).

А тому посилання скаржниці на те, що на її думку слідчий повинен був викласти питання так як зазначене саме нею у своєму клопотанні, не узгоджується із приписами ч. 5 ст. 40, ст. 91, ст. 92 КПК України.

Крім того, слідчим суддею встановлено відсутність бездіяльності як предмета оскаржування, з врахуванням винесеної постанови слідчим у передбачений ч. 1 ст. 220 КПК України строк, та направлення зазначеної постанови до експертної установи яка прийнята також 19 січня 2023 року, тобто на час зверненні зі скаргою ОСОБА_3 .

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Вказана конституційна норма.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч. 1ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, під час розгляду скарги, ОСОБА_3 повідомила, що з врахуванням встановлених фактичних даних про призначення експертного дослідження слідчим Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровської області від 12 січня 2023 року, про що їй станом на 19 січня 2023 року не було відомо, вона не підтримує скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Вказані приписи також кореспондуються до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Для уникнення зловживань з боку учасників процесу з метою затягування судового розгляду суд повинен активно сприяти забезпеченню пришвидшення судового розгляду, додержуючись при цьому неупередженості та процесуальних прав сторін.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи зобов`язання передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції, щодо забезпечення доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ у справах Frydlender v. France, № 30979/96, §43, ECHR 2000-VII та §66 рішення у справі "Смірнова проти України", Суд повторював, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору.

При цьому, Суд нагадував, що Договірні Сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 Конвенції (див., наприклад, рішення у справі "Фретте проти Франції" (Frette v. France), заява № 36515/97, пункт 49, ЄСПЛ 2002-I). Дійсно обов`язок заявника також полягав у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі "Тойшлер проти Німеччини" (Teuschler v. Germany), заява № 47636/99, від 04 жовтня 2001 року; рішення у справі "Сухорубченко проти Росії" (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвалу щодо прийнятності у справі "Гуржий проти України" (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року; та рішення у справі "Мускат проти Мальти" (Muscat v. Malta), заява № 24197/10, пункт 44, від 17 липня 2012 року). Проте Суд вважає, що за таких обставин він продемонстрував достатню сумлінність (§44 рішення у справі "Віктор Назаренко проти України").

Згідно з вимогами ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду відповідно до правил судового розгляду, передбачених ст. 318-380 цього Кодексу.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування ухвала слідчого судді може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги (ч. 2 ст. 307 КПК України).

Отже, зважаючи на положення вказаної статті, залишення без розгляду скарги не передбачено нормами КПК України.

А тому враховуючи здійснені дії на розгляд скарги по суті, з врахуванням передбачених приписів визначених ст. 22 КПК України, та не підтримання скарги ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись викладеним та ст. 22, 26, 306-307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області в межах кримінального провадження № 0000439 за ч. 1 ст. 140 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

(Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020).

Слідчий суддя ОСОБА_1