ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1743/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1220/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 6 вересня 2022 року, якою засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рубіжне Луганської області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, розлучений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Рубежанського міського суду Луганської області від 23 березня 2016 року за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі,

початок строку: 23 березня 2016 року,

кінець строку: 7 грудня 2023 року,

був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 1 день,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 25 серпня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про можливість звільнення засудженого умовно-достроково, суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 52 КПК України подання було розглянуто без залучення захисника, участь якого є обов`язковою.

Крім того, з довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_7 убачається, що він почав працювати різноробочим з 1 листопада 2020 року, тобто на сім місяців раніше за дату, коли отримав право на звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, тому суд необґрунтовано врахував виконання засудженим роботи з 1 листопада 2020 року по липень 2022 року.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 отримав не лише 15 заохочень, а й 6 стягнень (за період з 2015 по 2018 роки), що не можна розцінювати як сумлінну поведінку.

До того ж, 13 грудня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 27 серпня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, 25 червня 2021 року ухвалою суду відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України.

Вказане також свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 на цей час відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Рубежанського міського суду Луганської області від 23 березня 2016 року, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі (а.с. 13-17).

У відповідності до ст. 81 КК України, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання закон пов`язує не лише із відбуттям певної частини призначеного покарання, а і з сумлінною поведінкою і ставленням до праці, якими засуджений довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20 березня 2015 року.

Під час тримання у Державній установі «Старобільський слідчий ізолятор» з 20 березня 2015 року по 7 серпня 2016 року характеризувався посередньо, порушував вимоги режиму тримання, мав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 7 серпня 2016 року, за період відбування покарання допускає порушення вимог режиму відбування покарання, має 4 стягнення та 15 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 12 серпня 2022 року, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи працевлаштований на дільниці «Котельня», до праці ставиться позитивно, покладені обов`язки виконує в строк, вбачає в них суспільно-корисну необхідність, до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, відносини підтримує з позитивно налаштованими засудженими, також при спілкуванні з негативно налаштованими засудженими має на останніх позитивний вплив. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Самостійно виконує роботи із самообслуговування. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу до засуджених «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення». Прагне до підвищення наявного освітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, інколи відвідує бібліотеку установи. Під час відбування покарання перебуває на профілактичному обліку як схильний до суїциду та членоушкодження (а.с. 6).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 13 грудня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 27 серпня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 10 червня 2021 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України; 25 червня 2021 року судом відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 6 стягнень у вигляді 3 доган, 2 суворих доган та 1 поміщення до ДІЗО на 3 доби, а також 15 заохочень (а.с. 7).

Відсутність будь-яких заохочень за перші майже 2 роки перебування в місцях позбавлення волі з 20 березня 2015 року по 20 січня 2017 року, а також вказані вище стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені або зняті, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Також не можна залишати поза увагою те, що 4 стягнення ОСОБА_7 отримав у 2017-2018 роках, тобто у проміжках між отриманими заохоченнями.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування вбачається, що ОСОБА_7 за період з 7 серпня 2016 року по липень 2022 року працював лише протягом 12 місяців (протягом перших більш ніж 3-х років взагалі не працював, у 2021 році не працював протягом 6 місяців, а у 2022 протягом 3 місяців), що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 10).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини по справі і прийшов до помилкового висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та перевиховання і підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 6 вересня 2022 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 1 день, скасувати.

У задоволенні подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 317/1743/22