Справа № 639/4938/18
Провадження № 1-кп/639/43/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2022 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові питання щодо дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001099 від 14.06.2018 стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:
На розгляді у провадженні колегії суддів Жовтневого районного суду м. Харкова (головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) знаходиться кримінальне провадження № 0001099 від 14.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

15.11.2022 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , що обумовлюється існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим за санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, у зв`язку з чим обвинувачений може переховуватись від суду. На даний час судовий розгляд не закінчено та з метою недопущення перешкоджанню обвинуваченим розгляду кримінального провадження, а також з урахуванням того, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, з метою забезпечення елементарних життєвих потреб, що підтверджується відомостями про особу обвинуваченого, який до арешту офіційно не був працевлаштований, не мав постійного стабільного джерела доходу, мав борги у великих розмірах, мав наркотичну залежність та обвинувачується у скоєнні злочину в стані наркотичного сп`яніння.

На переконання прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаний з триманням особи під вартою, по відношенню до ОСОБА_6 , не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також забезпечити його належну поведінку, а ризики, визначені при обранні та продовженні запобіжного заходу, не зменшились та не зникли.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та просила вказане клопотання задовольнити.

Під час судового засідання захисник ОСОБА_5 категорично заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на тривалість тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки він утримується під вартою протягом 4 років 5 місяців. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 захищався від ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які намагались скоїти щодо нього злочин, передбачений ст. 146 КК України. Клопотання прокурора ґрунтується на припущеннях, прокурором не доведено, що обвинувачений намагається зникнути чи вчинити інші кримінальні правопорушення, ризик його впливу на учасників кримінального провадження також не доведено. Зазначає, що ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий у вигляді домашнього арешту, посилаючись на тривалість тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, має матір, батька, брата, має дитину-інваліда, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків. Він не вчиняв дій щодо перешкоджання судовому розгляду та не має наміру переховуватися від суду, а тому, на думку захисника, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на той факт, він діяв в межах самозахисту від посягання групи осіб, які незаконно вторглись в його житло. Зазначає, що він утримується під вартою протягом тривалого часу, не має наміру ухилятись від суду та бажає довести свою невинуватість, просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи заявлених клопотань, суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вимогами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.
При вирішення питання щодо дії запобіжного заходу, суд не вирішує питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також питання щодо доведеності чи не доведеності його вини у вчиненні цього злочину, оскільки вказані питання, відповідно до вимог статей 373, 374 КПК України, можуть бути вирішені судом лише при прийнятті остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню.
Судом враховується, що на теперішній час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, оскільки за місцем реєстрації він фактично не проживав, тимчасово проживав у смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, разом зі своєю співмешканкою, що свідчить про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків в місці постійного проживання;

обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інші кримінальні правопорушення з метою забезпечення елементарних життєвих потреб, що підтверджується відомостями про особу обвинуваченого, який до арешту офіційно не був працевлаштованим, не мав постійного стабільного джерела доходу та мав борги у великих розмірах.
Крім цього, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину в стані наркотичного сп`яніння, що додатково свідчить про його підвищену суспільну небезпеку як особи.
Суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має джерел отримання прибутку, мав борги у великих розмірах, розлучений, не має міцних соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не має тяжких захворювань чи інвалідності.
Доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та соціальних зв`язків, а саме: батьків, цивільної дружини та неповнолітньої дитини-інваліда, відсутність судимостей, не свідчать про зменшення ризиків, які встановлені під час розгляду цього клопотання.
Документально підтверджених відомостей про те, що неповнолітня дитина, батьком якої є обвинувачений ОСОБА_6 , перебувала на його утриманні, до суду не надано.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
Існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, додатково підтверджується тим, що на теперішній час в Україні продовжено дію воєнного стану, на території Харківської області та інших областей України ведуться активні бойові дії, а тому, у разі зміни запобіжногозаходу на більш м`який, обвинувачений ОСОБА_6 матиме реальну можливість покинути місце проживання та виїхати за межі м. Харкова та Харківської області, з метою переховування від суду, що унеможливить в подальшому судовий розгляд цього кримінального провадження.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022, як відповідний додатковий ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.
Судом враховується реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
При вирішення питання про дію запобіжного заходу колегією суддів оцінюються в сукупності обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 3) відомості про особу обвинуваченого, який розлучений, фактично не проживав разом із неповнолітньою дитиною та відомостей про те, що дитина знаходилась на його утриманні матеріали справи не містять; 4) обвинувачений ОСОБА_6 до арешту постійно не проживав за місцем реєстрації, а фактично проживав разом із співмешканкою в смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків в місці проживання; 5) обвинувачений ОСОБА_6 до арешту офіційно не був працевлаштованим, не мав постійного стабільного джерела доходів, мав борги у великих розмірах.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначені судом ризики не зменшились та не зникли, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який спричинив загибель людини, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369 372, 376, 392 КПК України, п. 20-5 Розділу XІ «Перехідні положення» КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід відмовити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 14 січня 2023 року включно.
На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави у кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи та вручення обвинуваченому ОСОБА_6 .

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1