ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3922/22 Справа № 178/1424/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження,в несеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 27 серпня 2019 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та прокурора Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с.Болтишка Криничанського району Дніпропетровської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Окрім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 25 серпня 2019 року близько 17 год. 00 хв. (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) прийшов у гості до своїх знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей момент вже знаходився ОСОБА_12 .. Перебуваючи на території вищевказаного подвір`я, у ході розмови, між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , в результаті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка у ході якої, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, із застосуванням скляної чашки, яку він, у свою чергу взяв зі столика, що стояв біля нього, та утримуючи вказану скляну чашку у правій руці, умисно наніс удар ОСОБА_12 в область лівого ока. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 завдав ОСОБА_12 травму лівого ока з раною верхньої повіки, розтрощенням очного яблука, яке призвело до втрати лівого ока відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як визвавши стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину. Пошкодження у вигляді ран на лобній та скроневій області зліва відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення строком на 5 років, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання, з застосуванням положень ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, захисник вказує, що суд призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, характеризується позитивно за місцем проживання, має на утриманні 3 трьох малолітніх дітей, а його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має вищу освіту, працює, готовий відшкодувати потерпілому завдану шкоду і виплачувати кожного місяця кошти на лікування, та фінансово йому допомагати, й призначив занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, тому вирок підлягає зміні в цій частині.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, доповнити резолютивну частину вироку та вирішивши долю речових доказів: змивів речовини бурого кольору зі стіни будинку та змиви речовини бурого кольору з ґрунту, які знаходяться на зберіганні в камері схову ВП №6 Кам`янського РУП, а також виключити з вироку посилання суду на відбування обвинуваченим покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує, що суд, в порушення вимог ч. 2 ст. 86 КК України, де вказано, що вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, безпідставно визначив місце відбуття покарання обвинуваченим, а саме в кримінально-виконавчій установі закритого типу. Разом з цим, прокурор вказує, що суд не дотримався вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, й не вирішив в судовому рішення питання про долю речових доказі у провадженні, які необхідно було б знищити, що є підставою для зміни вироку в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, його обставини та наслідки у вигляді втрати лівого ока, що спричинило стійку втрату працездатності не менше ніж на одну третину, а також особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, закінчив навчання в ПТУ №71, де характеризувався позитивно, визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 1121 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише шляхом ізоляції від суспільства, протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся, визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочину, хоча і мають місце, проте підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають, як і відомості про те, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше та має позитивну характеристику.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, який спричинив непоправні наслідки у вигляді втрати потерпілим лівого ока та стійку втрату працездатності не менше ніж на одну третину.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений завдану злочином шкоду не відшкодував ані під час судового розгляду, ані під час апеляційного провадження.

Твердження захисту про те, що ОСОБА_7 намагався відшкодувати шкоду шляхом перерахування потерпілому грошових коштів у сумі 5000 грн. (т. 2, а.п. 63), від отримання яких він відмовився, не приймаються до уваги, оскільки ця сума на думку суду не є співмірною завданій шкоді та не свідчить про його намір своєчасного добровільного відшкодування збитків в повному обсязі.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_7 працевлаштований, має трьох малолітніх дітей на утриманні, а його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, суд розцінює як такі, що не можуть бути стримуючим фактором належної поведінки останнього, оскільки ці обставини не перешкодили йому вчинити умисний тяжкий злочин.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначене судом першої інстанції покарання слід вважати справедливим.

Поряд із цим, надаючи оцінку доводам прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку про їх часткову обґрунтованість.

Так, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо речових доказів.

Згідно з вимогами ч. 9 ст. 98 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Виходячи з даних протоколу огляду місця події від 27 серпня 2019 року, під час огляду було вилучено, зокрема, змиви речовини бурого кольору зі стіни будинку та змиви речовини бурого кольору з ґрунту, які згідно з висновком експерта № 1259/2 були предметом експертного дослідження.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, питання про визначення долі цих речових доказів залишилось невирішеним.

За цих умов, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та з огляду на вимоги ч. 9 ст. 98 КПК України приходить до висновку про необхідність їх знищення.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, через визначення місця відбування покарання обвинуваченим, то вони є безпідставними, оскільки суд фактично послався на положення, яке прямо передбачено ч. 1 ст. 63 КК України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни судового рішенні лише в частині вирішення долі речових доказів, а тому вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Змиви речовини бурого кольору зі стіни будинку та змиви речовини бурого кольору з ґрунту, які знаходяться на зберіганні в камері схову ВП №6 Кам`янського РУП, знищити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 О ОСОБА_13 А ОСОБА_14