Справа № 181/628/20
Провадження № 1-кс/191/205/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву захисника - адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2023 року до суду звернувся захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 із заявою про відвід судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 07.11.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 року заяву захисника - адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України було передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід судді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 року, кримінальне провадження за заявою захисника - адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України передано у провадження судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування своєї заяви захисник адвокат ОСОБА_5 зазначив, що Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області розглядається кримінальне провадження №0000075 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Стороною захисту у даній справі було подано до суду клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Ухвалою суду від 22.02.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження. На переконання захисту суд у даній справі проявляє надмірну опіку та піклування правами та інтересами сторони обвинувачення, адже самостійно відшукує підстави та обґрунтування для відмови в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, оскільки прокурор не навів підстави для відмови у задоволенні клопотання, а виголошував лише загальні речі та пояснення. Таке є очевидним проявом упередженості та зацікавленості суду в результатах справи, тому захисник адвокат ОСОБА_5 заявив відвід судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із обгрунтованими сумнівами у її неупередженості і безсторонності та явними ознаками зацікавленості у справі та її результатах.

У судовому засіданні захисник підтримав свою заяву про відвід судді з підстав, зазначених у самій заяві, та просив її задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала заяву свого захисника про відвід судді та просила її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви про відвід судді, так як не вбачає підстав для її задоволення.

Представник потерпілого у судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви про відвід судді, так як вважає, що вона обґрунтована лише незгодою з процесуальним рішенням судді у вигляді ухвали суду від 22.02.2023 року.

Вирішуючи питання, які порушені в заяві про відвід, суддя виходить з такого.

Згідно ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Відповідно до частини першої статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Аналогічна позиція щодо того, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом, встановлена п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.).

Статтями 75, 76 КПК України врегульовано питання відводу судді: наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу.

Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Обставинами, на які посилається захисник адвокат ОСОБА_5 у своїй заяві про відвід судді, суд розцінює як такі, що передбачені у п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України: інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно пунктів 1 та 2 ч. 7 ст. 56 зазначеного Закону, суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України» було констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Цим рішенням Європейським судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Вказане свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Відповідно до ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікувавши зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Виходячи з суб`єктивної складової поняття безсторонності, ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції».

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Таким чином, визначаючись щодо наявності підстав для відводу судді за даним кримінальним провадженням, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність судді презюмується.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Крім цього, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, за окремою підставою відводу визначеною саме як наявність «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді», особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Cумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

Таким чином, аналіз наведених підстав, які, на переконання захисника, викликають сумніви в неупередженості судді ОСОБА_7 , вказує на те, що поданою заявою про її відвід, стороною захисту фактично оспорюються постановлена під головуванням судді ОСОБА_7 ухвала від 22.02.2023 року.

Незгода захисника з правовою позицією судді при прийнятті певних рішень та їх обгрунтуванням сама по собі за відсутності доказів про будь-яку зацікавленість судді у результатах розгляду справи, на переконання суду, не може бути достатньою підставою для сумнівів в неупередженості судді. Натомість, у випадках передбачених законом, така незгода може бути підставою для апеляційного оскарження рішення судді.

Заявлений відвід фактично є виявом незгоди захисника з судовим рішенням суду, оцінку якому не має повноважень надавати суд під час розгляду заяви про відвід, суд не вправі аналізувати мотиви прийняття суддею спірного рішення.

Підсумовуючи наведене, суд наголошує на важливості інституту відводу судді для забезпечення безстороннього розгляду справи, але вмотивованість заяви про відвід судді є процесуальним обов`язком учасника, який повинен добросовісно реалізовувати надане йому право.

Судовим розглядом не встановлено і стороною захисту не доведено наявність обставин, які викликали б сумніви в неупередженості судді ОСОБА_7 у розгляді справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що заява про відвід є необґрунтованою, безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 309, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення заяву захисника - адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала проголошена 22 березня 2023 року о 16 годині 30 хвилин.

Суддя ОСОБА_1