ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4072/22 Справа № 205/7250/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.02.2023 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення суд послався на те, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, остільки обвинувачений в разі звільнення з місць позбавлення волі після закінчення строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 матиме реальну можливість перешкодити судовому розгляду даного кримінального провадження шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання за інкримінований йому злочин, вчинений у період відбування покарання. Суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину в період відбування покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії, а тому такий факт, на думку суду, свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовження існування зазначених обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає вимогам закону і є співмірним з тяжкістю і характером діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Більш м`який запобіжний захід для ОСОБА_7 , на глибоке переконання суду, не забезпечить належної його процесуальної поведінки, а тому, на думку суду, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

На його думку, судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було належним чином враховані вимоги ч.3 ст.183 КПК, остільки суд був зобов`язаний визначити розмір застави, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід який непов`язаний з триманням під вартою, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що він має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітнього сина, та не має наміру приховуватись від суду. На його думку, не було належним чином враховані вимоги ч.3 ст.183 КПК, остільки суд був зобов`язаний визначити розмір застави, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши думку учасників судового розгляду, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України.

05 грудня 2022 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ..

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою перебування ОСОБА_7 під вартою, на даний час не змінилися, ризики, передбачені ст.177 КПК України є актуальними та продовжують існувати, а саме те, що у разі звільнення з місць позбавлення волі після закінчення строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 матиме реальну можливість перешкодити судовому розгляду даного кримінального провадження шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання за інкримінований йому злочин, вчинений у період відбування покарання.

При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції вірно зазначив, що залишається актуальним і потенційним ризик продовження вчинення нових кримінальних правопорушень з боку ОСОБА_7 , остільки останній обвинувачується у вчиненні злочину в період відбування покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії, а тому такий факт безпосередньо свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, що також є ризиком для даного кримінального провадження, що передбачений ст.177 КПК України.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано діючий в Україні правовий режим воєнного стану та географічну близькість тимчасово окупованих територій, що в своїй сукупності свідчить про наявність реальної можливості у обвинувачених почати переховуватися від суду шляхом виїзду на вказані території, де на даний час відсутній контроль правоохоронних органів України за процесуальною поведінкою осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що продовження існування зазначених обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає вимогам закону і є співмірним з тяжкістю і характером діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його адвоката про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає безпідставними.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого. При цьому суд належним чином дослідив матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо необхідності обрання альтернативного виду запобіжного заходу в вигляді встановлення розміру застави, апеляційний суд вважає такий вид запобіжного заходу, не буде слугувати стримуючим фактором для обвинуваченого, остільки відповідно до вимог ст.182 КПК України, застосування застави не є обов`язком суду, та при врахуванні фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення саме ОСОБА_7 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення під час перебування у виправній колонії, на переконання апеляційного суду в даному випадку встановлення розміру застави є недоцільним.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду, як законну, залишити без змін, а апеляційні скарги - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8