В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

потерпілої ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000025 від 01.02.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козельщина Кременчуцького району Полтавської області, РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має базову загальну освіту, не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

26 січня 2023 року близько 17 год. 00 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 перебував у приміщенні приймального відділення КНП "Кобеляцька міська лікарня" за адресою Полтавська область, Полтавський район, м. Кобеляки, вул. Шевченка, 78/109, де також перебувала лікар-терапевт ОСОБА_2 .

У вказаному місці, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між ОСОБА_3 та працівниками лікарні виникла сварка, у ході якої ОСОБА_3 умисно наніс один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область обличчя ОСОБА_2 , від якого остання похитнулася та ударилася головю об стіну.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_3 потерпіла отримала тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, гематоми м`яких тканин голови, набряку м`яких тканин виличної частини голови, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 82 від 03.02.2023 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно завдав потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст. 125 Кримінального кодексу України.

У судовому засідання ОСОБА_3 свою вину визнавав непослідовно, пояснював, що він махнув рукою, внаслідок чого вибив телефон потерпілої з руки, вказував, що не бажав таких наслідків. Водночас, даючи показання ОСОБА_3 як вказував про визнання своєї вини та вибачався перед потерпілою, так і вказував про невчинення ним дій, що спричинили б потерпілій тілесні ушкодження, не погоджувався із їх тяжкістю. При цьому ОСОБА_3 послідовно вказував на винуватість у конфлікті працівників лікарні, оскільки у нього, ОСОБА_3 , був сильний біль, а працівники лікарні до нього ставилися "не по людськи" та замість надання допомоги намагалися взяти якісь аналізи.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснювала, що її було викликано як чергового терапевта до пацієнта, привезеного швидкою допомогою, яким виявився ОСОБА_3 , котрий був у збудженому стані, махав руками й лаявся. Потерпіла попередила ОСОБА_3 про те, що у разі неприпинення такої поведінки вона буде змушена викликати поліції, а коли потерпіла вийшла з оглядової до коридору та намагалася зателефонувати до керівництва щодо питання госпіталізації пацієнта, ОСОБА_5 вибіг з оглядової та наніс потерпілій один удар розмахом в область лівої щоки, внаслідок чого вибив телефон у потерпілої з руки, а вона відхитнулася та ударилася правою стороною голови об стіну, після чого обвинувачений втік з місця події.

Подібні свідчення дала свідок ОСОБА_6 , яка як медична сестра приймального відділення перебувала на місці події. Свідок вказувала, що обвинуваченого було швидкою доставлено до лікарні та до нього викликали хірурга. Хірург не підтвердив свого діагнозу та розпорядився викликати терапевта. За свідченнями ОСОБА_6 обвинувачений поводився неадекватно, лаявся, не давав себе оглянути. Коли до ОСОБА_3 прийшла лікар ОСОБА_2 , спілкуватися було можливо виключно з дружиною обвинуваченого, яка прохала про госпіталізацію ОСОБА_3 . Потерпіла повинна була погодити вказане з керівництвом лікарні, а тому вийшла з приміщення оглядової до коридору, куди вискочив ОСОБА_3 , наніс удар кулаком збоку в район обличя потерпілої, вибивши телефон, та втік, залишивши у лікарні свої документи.

Водночас, з огляду на показання обвинуваченого, потерпілої та свідка, що були надані в судовому засіданні, у їх сукупності, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується зібраними по справі і перевіреними в суді доказами, а саме:

- висновком експерта № 82 від 03.02.2023 за результатами проведення судово-медчиної експертизи ОСОБА_2 , відповідно до якого при судово-медичній експертизі виявлено такі ушкодження: ЗЧМТ зі струсом головного мозку, гематоми м`яких тканин голови, набряку м`яких тканин виличної частини голови; дані ушкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; могли виникнути 26.01.2023 при вказаних обставинах; враховуючи локалізацію ушкоджень потерпілій було нанесено один удар;

- протоколом слідчого експерименту від 07.02.2023, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_2 та фототаблицею до нього;

- висновком експерта № 87 від 09.02.2023 даними слічдого експерименту, відповідно до якого заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої згідно висновку № 82 можливе за обставин, вказаних нею під час слідчого експерименту 07.02.2023;

- протоколом слідчого експерименту від 07.02.2023, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 та фототаблицею до нього;

- висновком експерта № 89 від 09.02.2023 даними слічдого експерименту, відповідно до якого заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої згідно висновку № 82 можливе за обставин, вказаних свідком під час слідчого експерименту 07.02.2023.

Встановленими у справі й перевіреними під час судового провадження доказами повністю підтверджується вина ОСОБА_3 у заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а тому кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 125 КК України є правильною.

Непослідовні показання обвинуваченого суд приймає як обраний ним спосіб захисту та вважає прийнятними їх у частині визнання ОСОБА_3 факту нанесення удару потерпілій, відхиляючи решту показань обвинуваченого як такі, що суперечать самі собі та зібраним у справі доказам, а тому не знайшли свого підтвердження.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь та характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Зазначені в обвинувальному акті обставини, що пом`якшують покарання, під час судового провадження свого підтвердження не знайшли. Так, суд не вбачає ані щирого каяття, ані активного сприяння розкриттю злочину, оскільки з наданих суду матеріалів не вбачається вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій спрямованих як на відшкодування шкоди чи висловлення щирого жалю й об`єктивної оцінки вчинених дій, оскільки наявність сильного фізичного болю не може слугувати виправданням для завдання умисних ударів іншій людині, яка перебуває у іншому приміщенні, так і не вбачається будь-яких активних дій ОСОБА_3 , які були б спрямовані на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а тому слід зробити висновок, що обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлені.

Обставини, які б обтяжували покарання, судом не встановлені.

Враховуючи загальні засади призначення покарання, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, зважаючи на встановлені судом обставини, та з огляду на те, що ОСОБА_3 на обліках лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а враховуючи відсутність у обвинуваченого роботи та його вік, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів буде призначення у цьому випадку покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки відсутність пом`якшуючих обставин та обставини вчиненого свідчать про неможливість забезпечити належну поведінку обвинуваченого у майбутньому шляхом накладення меншого розміру штрафу.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався і підстав для його обрання немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити прокурору й обвинуваченому.

Суддя