Cправа №505/3036/22
Провадження №1-кс/505/1222/2022
УХВАЛА
Іменем України
20.10.2022 м. Подільськ

Слідчий суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , слідчого СВ Подільського ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , розглянувши клопотання власника майна ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному проваджені за №-0000756 від 28.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна, у якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2022 на спеціалізований вантажний самоскид марки «Урал-5557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі номер НОМЕР_2 , зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , скасувавши заборону власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватись ним та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу до прийняття кінцевого рішення у справі.
В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 просив клопотання заявника задовольнити з підстав викладених у ньому.
Слідчий та прокурор заперечували проти задоволення клопотання.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до такого висновку.
Судом встановлено, що в провадженні Подільського РУП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №-0000756 від 28.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
У рамках даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2022 накладено арешт на автомобіль марки «Урал-5557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 до прийняття кінцевого рішення у справі.
Власником вказаного автомобіля являється ОСОБА_6 , без участі якої було розглянуто клопотання старшого слідчого Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про накладення арешту на вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.
Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути як найшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст.160-166, 170-174 КПК України.
Відповідно до ст.167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.
Частиною другою ст.168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №-5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.
Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого (дізнавача) на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень без перешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrongand Lonnroth v Sweden" від 23.09.82, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від1.06.2006).
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як встановлено в ході судового розгляду, марки «Урал-5557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було вилучено у ОСОБА_8 , який не є його власником, та на праві власності належить ОСОБА_6 , яка надала даний автомобіль ОСОБА_8 у користування, та яка жодного відношення до даного кримінального провадження не має, повідомлення про підозру не вручена. Факт вилучення належного ОСОБА_6 транспортного засобу порушує її право власності на володіння та користування ним
Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, спосіб арешту визначений ухвалою слідчого судді, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для скасування арешту майна в частині щодо володіння (користування) транспортним засобом, залишивши арешт щодо заборони розпорядження транспортним засобом убудь який спосіб, що буде достатнім для збереження майна, та запобіжить ризикам зникнення, втрати, тощо. В тому числі місцезнаходження вилученого майна не зашкодить досудовому розслідуванню та проведенню інших слідчих (розшукових) дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.
Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання власника майна ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному проваджені за №-0000756 від 28.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, - задовольнити частково.
Скасувати частково арешт накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2022 року на автомобіль марки «Урал-5557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , шляхом скасування заборони власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватись вказаним автомобілем до прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні, залишивши арешт щодо заборони розпоряджатись транспортним засобом у будь-який спосіб.
Передати вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1