Номер провадження № 1-кп/243/506/2022
Номер справи 243/2632/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні дистанційно у режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000302 від 30 червня 2022 року, за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Карапиші, Миронівського району, Київської області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження покладання на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Метою та підставами продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити вищезазначені дії. При цьому, заявлені ризики не зменшилися з часу застосування Слов`янським міськрайонним судом до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави та покладення на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В той же час, прокурор зазначає, що згідно зі ст. 131 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці, які проходять строкову військову службу та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, курсанти військових навчальних закладів, крім матросів і старшин, які перебувають на кораблях, розміщуються в казармах, а ті, що проходять військову службу за контрактом, - у службових жилих приміщеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

військова служба призупиняється лише для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон.

Тобто, наразі підстави для призупинення військової служби обвинуваченого відсутні, в зв`язку з чим, він є і до ухвалення обвинувального вироку буде військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що перебуває під дією військових Статутів, а відтак, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою має та зобов`язаний виконувати свої військові обов`язки.

Крім того, на час проходження військової служби місцем мешкання обвинуваченого є місце дислокації військової частини НОМЕР_1 до особового складу якої він був зарахований. Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми законодавства слід дійти

висновку, що місцем проживання військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації, на особливий період на час проходження військової служби є військова частина.

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення вважає необхідним покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, а саме:

1) прибувати до суду із встановленою періодичністю або за викликом у в`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу обвинувачений, без дозволу командира військової частини або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну дислокації військової частини;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом, зокрема обмежитись у спілкуванні зі свідками по кримінальному провадженню.

5) не залишати місце несення служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини без дозволу командира військової частини.

6) повернутися до виконання покладених обов`язків на військовослужбовця до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його частина.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора, вважали, що є всі підстави для часткового задоволення клопотання та продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5. ст. 194 КПК України строком на два місяці, які вже були покладені на нього ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2022 року.

На адресу суду від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому він виклав заперечення стосовно клопотання прокурора, а саме вказав, що заявлені прокурором вимоги у клопотанні, не відповідають статті 194 КПК України. Просив задовольнити клопотання прокурора частково, продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком на два місяця, які були покладені на нього ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2022 року.

Заслухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання прокурора про продовження покладання на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України та клопотання захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_5 , судом встановлено наступні обставини та відповідні їм докази.

На сьогодні до суду направлений обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково.

Відповідно до ухвали суду, продовжено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті

ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк 60 днів, до 25 грудня 2022 року включно.

ОСОБА_4 звільнено з під варти у зв`язку із внесенням застави та відповідно до ухвали суду про застосування запобіжного заходу на ОСОБА_4 покладено обов`язки: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (перебуває), без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування); здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Відповідно до ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ч. 2 вказаної статті, підставою застосування запобіжного заходу є також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, а саме «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

З огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду. Ризик можливого переховування від суду обумовлений тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Саме той факт, що за скоєння вказаного злочину йому можливо буде призначено покарання, передбачене санкцією статті у виді позбавлення волі на тривалий час, може побудити його на спробу ухилення від суду.

Суд погоджується з думкою прокурора стосовно того, що, не можливо запобігти цьому ризику не продовживши застосування стосовно останнього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, однак вважає, що стороною захисту було обґрунтовано доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, щообов`язки, прописані прокурором у клопотанні не відповідають обов`язкам, які покладені на ОСОБА_4 ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2022 року, а також не передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Крім того, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені

законодавством для військовослужбовців.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до частини 2 пункту 115 розділу 8 Призупинення та продовження військової служби Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» військова служба для військовослужбовців призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв (повідомлень) начальника Управління державної охорони України про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 116 розділу 8 Призупинення та продовження військової служби Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Відповідно до частини 2 пункту 116 розділу 8 Призупинення та продовження військової служби Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яких призупинено, здійснюється наказами по особовому складу.

Так, відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 170 від 09.07.2022 року про виведення зі штату та зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 деяких військовослужбовців у відповідності до Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності за статтею 402 КК України у к. п. від 30.05.2022 року № 0000220, відповідно до рапорту заступника командира з морально-психологічного забезпечення військової частини солдат ОСОБА_4 , виведений зі штату 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 з посади стрільця-помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти вивести та в розумінні положень ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» він вважається такими, що не виконує (не нее) обов`язків військової служби.

Оскільки військова служба для ОСОБА_4 призупинена, він з моменту затримання не отримує зарплату військово службовця та соціальні гарантії, в нього на час розгляду справи не нараховується стаж військовослужбовця та на цей період військова частина не може забезпечувати його ані речами, ані зброєю, ані їжею, ані індивідуальними засобами захисту, та у зв`язку з цим в розумінні закону він не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань, а отже ОСОБА_4 з урахуванням встановлених обмежень не може повернутися до військової частини і виконувати покладені на нього обов`язки військовослужбовця, які зазнечені прокурором у клопотанні.

Крім того, згідно листа від Військової частини НОМЕР_1 , командування військової частини НОМЕР_1 не гарантує забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків які покладаються судом у відповідності до частини 5 статті 194 КПК України в частині його зобов`язання прибувати за першою вимогою суду та не відлучатися з населеного пункту, в якому буде дислокуватися військова частина.

Тому, враховуючи вищевикладене, з метою проведення повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, забезпечення встановлення істини в справі а також забезпечення

виконання процесуальних рішень, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком на два місяця, які були покладені на нього ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2022 року. На думку суду, покладання на обвинуваченого ОСОБА_4 саме цих обов`язків, зможе запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам та сприятиме на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.

В разі невиконання обвинуваченим обов`язків застава звертається в доход держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 331,372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження покладання на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків задовольнити частково.

Продовжити строком на два місяця, а саме з 23 грудня 2022 року до 23 лютого 2023 року включно, застосувававши до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язкі:

1) прибувати до суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну cвого місця перебування, проживання;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом, зокрема обмежитись у спілкуванні зі свідками по вказаному кримінальному провадженню;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього вищевказаних обов`язків, до нього буде застосований інший запобіжний захід, а застава буде звернута в дохід держави.

Копію ухвали направити прокурору та обвинуваченому

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1