Справа № 756/1933/23
Провадження № 1-кс/756/464/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , прокурора Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/745/23 від 20.01.2023,

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.01.2023 в рамках кримінального провадження №0002635 від 01.11.2022.

В обґрунтування клопотання, заявник посилається серед іншого, на те, що ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду від 20.01.2023 у справі №756/745/23 у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022 було накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_3 , із забороною на час досудового розслідування кримінального провадження відчужувати, користуватись та розпоряджатись вказаним майном будь-яким особам. Заявнику не було відомо про накладення арешту на його майно. Він вважає, що відсутні передбачені Кримінально-процесуальним Кодексом підстави для застосування арешту належної йому на праві власності квартири, оскільки ним, як добросовісним набувачем, не було порушено жодної вимоги законодавства щодо набуття права власності на майно. Заявник акцентує увагу, що відсутні підстави у застосуванні цього заходу, а тому просить скасувати арешт повністю.

10.03.2023 на адресу суду від захисника заявника - адвоката ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення до клопотання про зняття арешту, у яких серед іншого, зазначається, що заявник є добросовісним набувачем квартири, на яку накладено арешт. Відносно вказаного нерухомого майна не подано жодних позовів про його витребування іншою особою або спростування договору на підставі якого заявник набув право власності. Отже з матеріалів справи вбачається відсутність обґрунтованої підозри, як обов`язкової передумови для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, оскільки заявник не причетний до незаконної діяльності будь-яких осіб, стосовно яких ведеться слідство, а також з огляду на те, що єдиними особами, які оспорюють право власності заявника є прокурор та слідчий, що не узгоджується з положеннями законодавства. Таким чином, прокурором не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна заявника. Прокурором не доведено того, що квартира могла зберегти на собі сліди злочину, та, як наслідок, є речовим доказом, а тому накладення арешту є безпідставним. Ураховуючи, що прокурором не доведено жодної з обставин передбачених ст.170 КПК України, а також не надано доказів того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи заявника, то обмеження права власності не є розумним та співмірним завданням кримінального провадження, а наслідки такого арешту є негативними і завдають надмірного обмеження прав заявника на вільне користування своїм майном.

У судовому засіданні захисник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 вищезазначене клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні, з урахуванням додаткових поясненнях. Крім того, просив долучити до матеріалів справи, ухвалу слідчого судду Оболонського районного суду м.Києва від 20.01.2023 у справі №756/745/23 та від 01.02.2023 у справі №756/1334/23.

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання заявника, серед іншого, з огляду на те, що на цей час існують обставини, що слугували підставою накладення арешту на майно, досудове розслідування не завершене та проводяться слідчі та процесуальні дії, спрямовані на встановлення обставин кримінального правопорушення. Крім того, зазначив, що попередньо слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва було накладено арешт на вказану квартиру, про що відповідні відомості було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Однак, у подальшому, указаний арешт було знято в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, навіть без внесення в реєстр підстав припинення обтяження та документу що це підтверджує. При цьому, будь-які рішення щодо скасування арешту не ухвалювались, а право власності на квартиру було перереєстровано.

Дослідивши клопотання та додані до нього додатки, заслухавши учасників судового процесу, слідчий суддя встановив наступне.

Оболонським управлінням поліції ГУНП у місті Києві, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, яке внесено 01.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002635 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України. Процесуальне керівництво здійснює Оболонська окружна прокуратура міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2023, клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 01.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002635, про арешт майна - задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , із забороною на час досудового розслідування кримінального провадження № 0002635 відчужувати, користуватись та розпоряджатись вказаним майном будь-яким особам.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали місцевого суду, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя дійшов висновку про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний з метою збереження речових доказів та запобігання можливості його відчуження, оскільки наявні обґрунтовані підстави вважати, що дане майно має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на положення частин 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду та при дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту майна, пояснення прокурора та пояснення захисника заявника, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому відпала потреба в застосуванні арешту, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається заявник, що, на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, продовжують бути предметом перевірки органу досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0002635.

Разом з тим, захисником заявника не надано жодних гарантій, що дане майно не буде відчужене його володільцем.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що втручання у право власності власника майна обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/745/23 від 20.01.2023.

Керуючись статтями 7, 9, 170-174, 309, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/745/23 від 20.01.2023 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 21.03.2023 о 17 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1