ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/994/23 Справа № 243/3072/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, санітара евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 на термін 60 днів, тобто до 11 березня 2023 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2023 року відносно ОСОБА_8 скасувати, постановивши нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, а у разі неможливості визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680,00 грн., покласти на відповідні обов`язки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржена ухвалу суду являється не законною та не обґрунтованою, підлягає скасування, оскільки при її ухваленні були грубо порушені вимоги кримінального процесуального законодавства. Судом не було враховано, що потерпілому було завдано незначні тілесні ушкодження, які не завдали жодної шкоди його здоров`ю та матеріальної шкоди, а наявність безальтернативного покарання не передбачає застосування до обвинуваченого самого сурового запобіжного заходу. Суд безпідставно при вирішенні питання про існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який є не одруженим, не має неповнолітніх дітей, що є некоректним, оскільки його підзахисний є молодою людиною і брати до уваги його сімейний стан, безпідставно. Вважає, що ні прокурор, ні суд в оскарженій ухвалі не довели ризик намірів ОСОБА_8 переховуватися від суду. Зазначає, що суд помилково вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого. Звертає увагу суду, що суд безпідставно прийняв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину, об`єктивна сторона якого включає в себе заподіяння тілесних ушкоджень з застосуванням ножа, хоча по даному факту відсутній вирок суду. Вважає, що суд безпідставно не прийняв заяву потерпілого з проханням про звільнення його підзахисного з-під варти. Просить врахувати, що ОСОБА_8 має на утриманні батька, який являється інвалідом 2-ої групи, постійне місце проживання та служби, тобто має сталі соціальні зв`язки. З першого дня повномасштабної війни поступив добровольцем на службу в Збройні сили України, безпосередньо приймав участь у бойових діях, отримав контузію, що могло вплинути на його емоційно-психологічну поведінку.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2023 року було продовжено відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11 березня 2023 року включно.

Суд першої інстанції встановив, що існують ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а саме ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків і ризик вчинення інших кримінальних правопорушень. Судом враховано положення ч. 8 ст. 176 КПК України, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 405 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не спроможне запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки обставини, встановлені судом, з високим ступенем ймовірності свідчать про можливість неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою з 31.07.2022 року. Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 28 вересня 2022 року включно, без виначення розміру застави, який продовжувався на підставі ухвал суду.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 11 січня 2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи 11 січня 2023 року під час підготовчого судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до спливу строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку про доцільність продовження цього запобіжного заходу, обґрунтувавши його у судовому рішенні. При цьому, суд врахував те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрювався, а наразі обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що вказує на недостатньо міцні соціальні зв`язки.

Посилання сторони захисту на наявність на утриманні ОСОБА_8 батька, який являється інвалідом 2-ої групи, постійного місця проживання та служби. Так, наявність батька, що має інвалідність, не стало підставою, яка зупинила обвинуваченого від ймовірних протиправних дій, в яких він обвинувачується, а тому і не буде стримуючим засобом і наразі. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що батько обвинуваченого не може самостійно себе забезпечувати або, що обвинувачений є його опікуном, тощо.

Доводи сторони захисту, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є постійне місце проживання та служби, були предметом розгляду суду першої інстанції. Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які ймовірно вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, підхід застосування виключного виду запобіжного заходу тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділів Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уявну безкарність та свавілля.

Тож, колегія суддів не вважає достатнім для зміни обвинуваченому запобіжного заходу і з наведених підстав та його участі у бойових діях, пов`язаних з захистом суверенітету та незалежності України, оскільки ці обставини мали місце і на час вчинення інкримінованого йому злочину, а отже вони не утворюють для ОСОБА_8 жодних моральних запобіжників при обранні ним моделі поведінки.

Відносно доводів захисника обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_8 колегія суддів вказує на наступне.

Ризик переховування є актуальним з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Окрім іншого, правильним є висновок суду першої інстанції, що через не надання прокурором відповідних доказів, що після вчинення даного злочину ОСОБА_8 залишив визначене місце служби та на транспортному засобі намагався виїхати в напрямку м. Бахмут, такі доводи були відхилені судом першої інстанції. При цьому, бажання обвинуваченого уникнути відповідальності та тяжкості покарання, що йому загрожує, може призвести до ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені підтверджується тим, що судом безпосередньо не були допитані ні потерпілий, ні свідків, а обвинувачений може вплинути на потерпілого, свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що може створити умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків та потерпілого, у тому числі шляхом залякування, тощо.

Колегія суддів вважає правильним обґрунтування, наведене в оскаржуваній ухвалі щодо відсутності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином через його припущення та не підтвердження будь-якими фактичними даними, через значно низький ступінь ймовірності настання таких обставин як самокалічення або симулювати хворобу чи іншого обману обвинуваченим.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту з підстав того, що суд послався в оскарженій ухвалі на наявність відносно обвинуваченого іншого обвинувального акту у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст.187 КК України, колегія суддів вважає такими, що не є актуальними, оскільки вирішуючи питання про існування передбачених кримінальних процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд виходить з того, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності. Тож, вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_8 , доводять про високу ймовірність настання вказаних ризиків.

Суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_8 під вартою з утриманням на гауптвахті є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10 лютого 2023 року.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4