Дата документу 01.03.2023 Справа № 336/5505/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/5505/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/437/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 1 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

27 липня 2019 року приблизно о 15.50 годині, ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел на відкрите викрадення майна потерпілого, перебуваючи в лісосмузі, розташованої біля зупинки громадського транспорту «Автострадна» по вул. Магістральна у м. Запоріжжя, підбігши ззаду до потерпілої ОСОБА_9 , умисно відкрито викрав, зірвавши із шиї потерпілої, належні ОСОБА_9 золотий ланцюжок вагою 6,98 грамів, довжиною 55 см, 585 проби, плетіння бісмарк, вартістю 8352,06 гривень, та золотий ланцюжок вагою 3,03 гр. довжиною 50 см, 585 проби, плетіння Картьє, вартістю 3625,61 гривень, з золотим кулоном у вигляді серця з зображенням всередині божої матері із дитиною, вагою 1,87 грамів, 585 проби, вартістю 2237,59 гривень, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 14215,26 гривень.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня фактичного приведення вироку до виконання.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки вважає його незаконним, таким, що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, що вплинули чи могли вплинути на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого.

Просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду просить дослідити покази потерпілої ОСОБА_9 , дані нею в ході основного допиту та додаткового допиту в судовому засіданні 02.06.2020 року, які містяться на технічному записі до журналу судового засідання від 02.06.2020 року; протокол пред`явлення особи за фотознімками для впізнання від 06.08.2019 року щодо порушень вимог ст. 228 КПК України; журнал судового засідання від 16.12.2021 року та технічний запис цього засідання щодо порушення порядку допиту свідка ОСОБА_10 , показів свідка ОСОБА_11 щодо порушень при пред`явленні їй фотознімків для впізнання, відсутності факту пред`явлення їй ОСОБА_7 для впізнання у судовому засіданні та відсутності тверджень свідка у судовому засідання про те, що грабіжником був саме обвинувачений.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом були фактично проігноровані клопотання сторони захисту про встановлення та допит у якості свідків працівників поліції, які першими прибули на місце події до приїзду слідчо-оперативної групи та принесли до вилучення на місце події ключовий доказ - мобільний телефон, який належить обвинуваченому. Стороною захисту було поставлено під сумнів достовірність винайдення телефону, який належав обвинуваченому, саме на місці події та законність його вилучення, оскільки з показів потерпілої фактично випливало, що телефон принесли та «підкинули» на місце події. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив суперечливе рішення стосовно клопотання сторони захисту про визнання мобільного телефону недопустимим доказом: суд погодився з доводами захисника щодо порушення порядку вилучення телефону при огляді місця події і в той же час послався на нього як на речовий доказ, який доводить винність обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання захисту щодо визнання недопустимим протоколу впізнання за фотознімками від 06.08.2019 року свідком ОСОБА_12 , суд погодився з доводами про порушення положень ст. 228 КПК України, однак послався у вироку як на доказ винуватості на ОСОБА_7 на вказаний протокол, зазначивши, що свідок впізнала ОСОБА_7 як чоловіка, який здійснив грабіж, та підтвердила це в судовому засіданні. Між тим, обвинувачений ОСОБА_7 свідку ОСОБА_10 в судовому засіданні в ході судового розгляду для впізнання не пред`являвся, запитання чи впізнає свідок обвинуваченого як ту особу, що вчинила грабіж, цьому свідку в судовому засіданні в ході судового розгляду не задавалось. Окрім того, в ході судового розгляду на запитання суду свідок повідомила, що слідча пред`являла їй осіб за фотознімками вроздріб, розклавши їх на столі, потім вона підписала протокол. На запитання захисника, чи були присутні інші особи в кабінеті слідчого під час такого впізнання по фотознімкам свідок повідомила, що більше в кабінеті нікого не було. Таким чином, в порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий провів впізнання особи за фотознімками за фактичної відсутності двох незаінтересованих осіб - понятих. Цей факт стороною обвинувачення не спростовано, особи, зазначені у якості понятих щодо факту та порядку проведення впізнання судом не допитані. Також звертає увагу на відсутність підписів понятих на першому аркуші протоколу пред`явлення особи за фотознімками для впізнання від 06.08.2019 року. В порушення вимог ч. 7 ст. 228 КПК України фотознімки, що пред`являлися мають різкі відмінності між собою, зображення осіб на них викривлені, мають явне неякісне відображення, що суттєво впливає на їх сприйняття. Так, наприклад зображення осіб на фотознімках під №№ 1, 3 та 4 надмірно зжаті по вертикалі, а на фотознімку № 2, який згідно довідки містить зображення ОСОБА_7 , неможливо розгледіти всі риси обличчя та очей особи. Очей ОСОБА_7 взагалі не видно, тоді як у відповідності до цього протоколу, свідок ОСОБА_12 немовби впізнала ОСОБА_7 по формі його очей.

Також вказує, що судом було порушено процедуру допиту свідка ОСОБА_12 , який мав місце в суді 16.12.2022 року, яка була підключена в режимі відеоконференції до судового засідання з невідомого приватного приміщення за допомогою власного технічного засобу. При цьому, вона повідомила, що двічі змінила своє прізвище та наразі має прізвище ОСОБА_13 , а до Зарічного районного суду м. Суми для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції не з`явилась, бо їй ніхто не повідомив. Захист заперечував проти допиту цього свідка поза приміщенням суду з невідомого приміщення та без участі судового розпорядника, висловлюючи сумнів взагалі, що на зв`язку знаходиться саме свідок ОСОБА_14 та через те, що неможливо перевірити достовірність документів, які посвідчують її особу. В справі відсутня розписка свідка про попередження її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань.

Крім того, суд не надав в повній мірі оцінки показам потерпілої ОСОБА_9 , яка під час допиту в суді хоча і пояснила, що ОСОБА_7 схожий на особу, яка вчинила відносно неї грабіж, однак впевнено його не впізнала. Натомість, 02.06.2020 року під час додаткового допиту в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 висловила сумніви у тому, що ОСОБА_7 є особою, яка вчинила грабіж відносно неї та пояснила про детальний опис грабіжника, який взагалі не схожий на ОСОБА_7 - пояснила, що у грабіжника були широкі губи та смугле «симпатичне» обличчя, що він був смуглий та схожий на особу «циганської» (ромської) національності. Захист неодноразово звертав увагу суду, на те, що ОСОБА_7 не має рис особи ромської національності, не має смуглої шкіри та за час розгляду справи в суді жодного разу не мав засмаглої шкіри.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні висловився на підтримку апеляційної скарги. Зазначив, що мобільний телефон, за показами потерпілої, принесли працівники поліції. Свідок ОСОБА_12 допитана з порушеннями, ще до введення в дію воєнного стану, також зазначив, що вона змінювала прізвище.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свого захисника.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника. Зазначив, що під час допиту свідка ОСОБА_10 в режимі відеоконференції не допущено порушень ст. 336 КПК України. Суд належним чином аргументував свої висновки.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась у судове засідання апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд, з урахуванням думки учасників провадження, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги сторони захисту за відсутності потерпілої, та у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілої ОСОБА_9 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Судова колегія, з урахуванням положень ч. 3 ст. 404 КПК України, за відсутності жодних підстав для повторного дослідження доказів, не знайшла підстав для задоволення відповідного клопотання захисника, викладеного у письмовому вигляді, оскільки апелянт висловлює незгоду із оцінкою місцевого суду щодо досліджених доказів та не наводить чітко передбачених вказаною нормою підстав для повторного дослідження доказів.

Вказані висновки колегії суддів кореспондуються з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 1 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, провадження № 51-8361км18.

Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і належності, а сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, свої висновки суд належним чином вмотивував.

Дослідивши всі фактичні обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов вірного висновку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні першої інстанції 27.04.2020 року, вину у скоєнні злочину визнав повністю, пояснивши, що 27.07.2019 року близько 15.30 години вирішив прогулятись. Приблизно 15.50 години побачив жінку, на шиї якої був ланцюжок. Підбігши до жінки ззаду, він зірвав з її шиї ланцюжок, який поклав до кишені, та побіг до лісосмуги. Пробігши деяку відстань, він зрозумів, що вронив телефон та ланцюжок, після чого, побоюючись повернутись, щоб не бути викритим, попрямував додому. Коли він дійшов додому, то його матері зателефонували працівники поліції з його телефону.

В подальшому, обвинувачений змінив свою позицію та, будучи допитаним 12.08.2020 року, вину у скоєнні злочину не визнав, заперечивши свою причетність до скоєння злочину. Пояснив, що того дня він вранці зустрівся із своїм знайомим на ім`я ОСОБА_15 . ОСОБА_16 попросив у нього мобільний телефон, який він передав ОСОБА_17 , а ОСОБА_18 вставив в телефон свою картку мобільного оператора, після чого він перебував вдома та займався своїми справами приблизно до 13.00 години, коли його матері зателефонували з його телефону та повідомили, що знайшли телефон та запропонували повернути. Він погодився забрати телефон, але потім відмовився йти на зустріч, а через три дні був затриманий.

Показання обвинуваченого при повторному допиті колегія суддів оцінює критично, як обрану стороною захисту лінію поведінки, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами справи.

Судова колегія звертає увагу, що позиція ОСОБА_7 стосовно його відношення до висунутого обвинувачення протягом судового розгляду була непослідовною.

Так, первісні покази обвинуваченого ОСОБА_7 на початку розгляду справи в суді першої інстанції відповідали показанням потерпілої ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_10 , між тим, в подальшому, обвинувачений змінив свою позицію, заперечивши свою причетність до скоєння злочину.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом першої інстанції стороні захисту надавався час для встановлення особи ОСОБА_20 , про можливу причетність якого до скоєння злочину заявив обвинувачений, з метою допиту вказаної особи та можливого проведення інших дій для перевірки версії обвинуваченого.

Проте, сторона захисту не надала суду відомостей про особу вказаного свідка, клопотань про його допит чи проведення впізнання цієї особи потерпілою чи свідком стороною захисту також не заявлялось, в свою чергу, суд не наділений повноваженнями на здійснення функцій захисту та збирання доказів на їх користь.

Версія обвинуваченого, що на момент скоєння злочину він перебував в іншому місці, ніж місце скоєння злочину за об`єктивних обставин не знайшла жадного підтвердження.

Не дивлячись на версію сторони захисту, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю доказів, наведених судом у вироку.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що наприкінці липня 2019 року вона прямувала доріжкою через лісосмугу, коли почула кроки, потім був поштовх та вона відчула, як з її шиї зірвали два золотих ланцюжка із золотим кулоном, 585 проби, фрагмент одного з ланцюжків залишився у неї. Після цього, хлопець, який дуже схожий на обвинуваченого (25-30 років, засмаглий), побіг в лісосмугу, до неї підійшла дівчина, а вона (потерпіла) викликала поліцію. Коли приїхали поліцейські, один залишився із нею, інший пішов в бік, куди побіг грабіжник, а через деякий час повернувся з лісосмуги з мобільним телефоном, з якого почав телефонувати. Фрагмент ланцюжка, що залишився, згодом вона продала, але зазначений фрагмент вона показувала слідчій та остання його вимірювала.

За показаннями допитаної в режимі відеоконференції свідка ОСОБА_21 наприкінці липня 2019 року вона поверталась додому з магазину по вул. Чарівній, дорогою почула крик жінки. Поглянувши в той бік, перебуваючи на відстані приблизно 10 метрів, побачила, як в бік лісосмуги біжить чоловік, вдягнутий в бриджі та світлу футболку, з темним волоссям та смуглявою шкірою. Свідок встигла зазначеного чоловіка розгледіти, а після того впізнала у відділенні поліції за фотографією. Підійшовши до жінки, що кричала, свідок запитала у неї, що трапилось. Потім жінка викликала поліцію, десь за 7-10 хвилин приїхав патруль. Свідок вказала поліцейським, куди побіг чоловік та один з працівників поліції побіг туди, а інший почав оглядати місцевість поблизу.

Під час пред`явлення особи для впізнання від 06.08.2019 року свідок ОСОБА_12 за формою обличчя, очами, носом та зачіскою впізнала ОСОБА_7 як чоловіка, який 27.07.2019 року приблизно о 15:50 год., знаходячись біля зупинки «Автострадна» по вул. Магістральна, біля трамвайних ліній, шляхом ривку зірвав з шиї жінки золоті ланцюжки (а.п. 80-82).

Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань потерпілої та свідка чи підстав вважати, що вони обмовили обвинуваченого районний суд не встановив.

Не наведено таких підстав стороною захисту і в ході апеляційного розгляду, а судовою колегія за матеріалами провадження не вбачається.

Показання потерпілої та свідка не протирічать один одному та матеріалам провадження, об`єктивно доповнюють один одного і підтверджують доведеність фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині підтверджується письмовими доказами, які цілком узгоджуються із показаннями потерпілої та безпосереднього очевидця злочину свідкаОСОБА_10 .

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 27.07.2019 року на місця вчинення кримінального правопорушення на землі було знайдено та вилучено мобільний телефон Samsung GТ-С6112 (а.п. 64-68).

Протоколом огляду мобільного телефону Samsung GТ-С6112 від 28.08.2019 року, проведеного за участі ОСОБА_7 , встановлено, що в телефоні знаходилось дві сімкартки оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (а.п. 69-70).

Під час огляду вказаного телефону ОСОБА_7 зазначив, що мобільний телефон Samsung GТ-С6112 належить саме йому, в контактах телефону записані номери телефонів його знайомих та родичів.

Колегія суддів наголошує, що приналежність мобільного телефону саме ОСОБА_7 останній підтвердив і під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції було оглянуто мобільний телефон Samsung GТ-С6112, визнаний речовим доказом, в якому виявлено дві картки оператора мобільного зв`язку «Vodafone», одна з яких визначилась як неактивна, інша містила контакти, які відповідають зазначеним в протоколі огляду телефону від 28.08.2019 року.

На наданих потерпілою копіях фотографій міститься зображення ланцюжка та кулона, а також фрагменту ланцюжка, який залишився у потерпілої (а.п. 51-53).

Відповідно до протоколу огляду предметів від 01.08.2019 року оглянуто бирки на золоті вироби, надані за заявою потерпілої, а саме: підвіс з золота 585 проби вагою 1,87 грами, ланцюжок з золота 585 проби вагою 3,03 грами, розмір 50, ланцюжок з золота 585 проби вагою 6,98 грамів, розмір 55 (а.п. 74-77).

Згідно висновку експерта № 2459 від 19.08.2019 року ринкова вартість: золотого ланцюжка вагою 6,98 грамів 585 проби довжиною 55 см плетіння Бісмарк, станом на 27.07.2019 року складає 8352,06 гривень, золотого ланцюжка вагою 3,03 грамів 585 проби довжиною 50 см плетіння Карт`є, станом на 27.07.2019 року складає 3625,61 гривень, золотого кулону вагою 1,87 грамів 585 проби, станом на 27.07.2019 року складає 2237,59 гривень (а.п. 84-88).

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого про його непричетність до скоєння грабежу з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями потерпілої, свідка, письмовими доказами, які узгоджуються між собою та спростовують показання обвинуваченого. З досліджених доказів беззаперечно вбачається вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів вважає, що повторні показання ОСОБА_7 , надані ним в ході судового розгляду 12.08.2020 року, є недостовірними, такими, що не узгоджуються з іншими здобутими та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності, суперечать його первісним показам, наданим в судовому засіданні 27.04.2020 року, а тому вірно відхилені місцевим судом.

На переконання колегії суддів, позиція обвинуваченого щодо зміни показань та невизнання вини в інкримінованому злочині є способом захисту, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Стосовно доводів захисника про те, що суд проігнорував клопотання сторони захисту про встановлення та допит у якості свідків працівників поліції, які першими прибули на місце події, колегія суддів зазначає, що місцевим судом були здійснені заходи щодо встановлення осіб, які були у складі екіпажу патруля та прибули за викликом, та забезпечення їх явки для допиту в якості свідків, шляхом направлень відповідних листів до Управління патрульної поліції в Запорізькій області (а.п. 100, 108). Однак, відповідь на адресу суду на виконання вказаних листів не надійшла. Під час з`ясування місцевим судом про можливість закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та переходу до судових дебатів сторона захисту в судовому засіданні, що відбулось 16.12.2021 року, зазначила про відсутність заяв та клопотань та можливість закінчення судового слідства (а.п. 154). В свою чергу, суд не наділений правом самостійно збирати докази.

Окремо слід звернути увагу, що під час досудового розслідування сторона захисту з таким клопотанням до слідчого також не зверталась.

За встановлених обставин неповноти судового розгляду не вбачається.

Твердження захисника про те, що працівники поліції підкинули мобільний телефон на місце події спростовуються протоколом огляду місця події від 27.07.2019 року, в ході якого у лісосмузі на відстані приблизно 10 м на землі виявлено мобільний телефон.

Згідно показань потерпілої та аналогічних показань очевидця події свідка встановлено, що один із поліцейських пішов у бік, куди побіг грабіжник та через деякий час повернувся із лісосмуги з мобільним телефоном, з якого почав телефонувати.

Свідок ОСОБА_10 також підтвердила обставини, за яких вказала місце спрямування грабіжника після скоєного злочину та огляд працівником поліції місцевості.

Колегія суддів звертає увагу, що одразу ж після скоєння злочину та на місці події працівниками поліції було виявлено мобільний телефон, належний обвинуваченому, з якого в той же день здійснено дзвінок матері обвинуваченого.

До того ж, слід відмітити, що приналежність мобільного телефону та факт здійснення дзвінка з телефону ОСОБА_7 на телефон його матері було підтверджено самим обвинуваченим під час судового розгляду.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, спростовують доводи захисту про визнання мобільного телефону недопустимим доказом.

Доводи захисника про те, що суд, не дивлячись на порушення положень ст. 228 КПК України, послався у вироку як на доказ винуватості ОСОБА_7 на протокол пред`явлення для впізнавання за фотознімками від 06.08.2019 року свідком ОСОБА_12 , колегія суддів вважає непереконливими, оскільки не вбачає заявлених стороною захисту порушень щодо відмінності у зовнішності та неякісності зображень.

Сприйнятті даних протоколу переконують колегію суддів у відсутності суттєвих відмінностей у зовнішності, наданих для впізнання знімків чоловіків, а якість зображень не викликає жодного сумніву щодо можливості розгледіти зовнішні ознаки зображених осіб.

Твердження захисника про те, що фотознімки мають між собою різкі відмінності та мають неякісне відображення, є безґрунтовними і на думку суду це є суб`єктивною позицією сторони захисту.

Відсутність детального опису ознак, за якими свідок впізнала обвинуваченого не є достатньо вагомою обставиною для визнання вказаного доказу недопустимим.

З цього приводу судова колегія додатково зазначає, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01.12.2020 року у справі № 318/292/18 (провадження № 51-2753км20) та від 01.11.2022 року у справі № 344/2995/15-к (провадження № 51-8361км18)).

Як вбачається з матеріалів провадження, свідок під час зазначеної слідчої дії вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка 27.07.2019 року приблизно о 15-50 год., знаходячись біля зупинки «Автострадна» по вул. Магістральна, біля трамвайних ліній, шляхом ривку зірвала у жінки з її шиї золоті ланцюжки, впізнавши його за формою обличчя, очей, носу та зачіскою.

Крім того, слід зауважити, що під час допиту в судовому засіданні 16.12.2021 року свідок повідомила, що грабіжник був циганської національності. Також свідок зазначила, що під час пред`явлення в поліції фотознімків для впізнання на одному з фото вона впізнала особу, яка скоїла грабіж, оскільки бачила його обличчя. Чоловік був з темним волоссям, вона впізнала його за рисами обличчя.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.08.2019 року за участю свідка ОСОБА_12 недопустимим доказом.

Стосовно посилання адвоката, що під час проведення впізнання за участю свідка ОСОБА_12 були відсутні поняті, колегія суддів зазначає, що протокол слідчої дії містить відомості щодо участі двох понятих.

У разі наявності сумнівів щодо присутності понятих під час проведення впізнання, сторона захисту мала можливість заявити відповідне клопотання про виклик та допит вказаних осіб у якості свідків, однак таким правом не скористалась, хоча цей доказ був предметом дослідження за участю сторони захисту, між тим позиція має бути послідовною, а не направлена на неконструктивне відшукання нових обставин.

Колегія суддів констатує, що пред`явлення особи для впізнання проведено відповідно до вимог ст. 228 КПК України, особи на фотознімках були тієї ж статі та не мали різких відмінностей у віці та зовнішності з особою, яка підлягала впізнанню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої дії допущено не було.

Такі висновки апеляційного суду кореспондуються з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 30.11.2021 року (справа № 235/4339/17-к, провадження № 51- 4599 км 18).

Перевіряючи доводи захисту щодо порушення судом процедури допиту свідка ОСОБА_10 , колегія суддів не вбачає порушень ст. 336 КПК України під час її допиту.

Так, статтею 336 КПК України визначено, що судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності забезпечення безпеки осіб; проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Саме по собі проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції під час судового провадження не суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нормам національного законодавства (ст. 336 КПК України), та є прийнятою формою участі в судовому розгляді, яке не свідчить про порушення принципів його справедливості і публічності.

Як вбачається з матеріалів провадження, в місцевому суді допит свідка ОСОБА_10 внаслідок евакуації дійсно було проведено в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON, який передбачає обов`язкову автентифікацію користувача за допомогою власного кваліфікованого електронного підпису.

Перед початком допиту свідком було пред`явлено на камеру паспорт та свідоцтво про шлюб на підтвердження факту зміни свідком прізвища.

Таким чином, особа свідка була встановлена та перевірена судом належним чином.

Слід відмітити, що обставини, за яких свідок брала участь дистанційно у судовому засіданні, жодним чином не ставили захист у невигідне положення в порівнянні з іншими учасниками судового розгляду і це не спричинило порушення права на справедливий суд.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що у цьому випадку перебування свідка під час допиту в іншому приміщенні не вплинуло на ефективність участі сторони захисту у судовому процесі і жодним чином не перешкодило реалізувати обвинуваченому свої права, у тому числі право на допит свідка.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.10.2020 року справа № 725/6078/14-к (провадження № 516403км18).

Посилання захисника на відсутність розписки свідка про попередження її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вбачається зі звукозапису судового засідання від 16.12.2021 року місцевим судом було попереджено свідка ОСОБА_10 про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання та приведено до присяги.

Щодо доводів захисника про те, що суд не надав оцінки показанням потерпілої, наданим під час судового розгляду, яка висловила сумніви у тому, що ОСОБА_7 є саме тією особою, яка вчинила відносно неї грабіж, колегія суддів зазначає, що зміст технічних записів судових засідань свідчить про відображення показів потерпілої, які викладено в оскарженому судовому рішенні, з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження за приписами ст. 91 КПК України.

Водночас положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що і було зроблено в цьому випадку (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 754/10882/17, провадження № 51-1223 км 22).

Крім того, судова колегія наголошує, що суд сприймав показання потерпілої через призму об`єктивних обставин, а не її особистого сприйняття, та у сукупності із іншими дослідженими доказами, що вочевидь за критеріями достовірності, достатності та взаємозв`язку вказують саме на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила інкримінований злочин.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Одночасно судова колегія, з приводу заявленої захисником апеляційної вимоги щодо призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, зауважує, що останній, висуваючи таку вимогу, не вказує на чітко визначені підстави, передбачені ст. 415 КПК України для нового судового розгляду, підстав для чого не встановлено і при апеляційному розгляді.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень судом першої інстанції матеріального та процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні оскаржуваного вироку, а тому всі апеляційні доводи захисту є неприйнятними і, відповідно, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, що, в свою чергу, обумовлює залишення вироку місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4