Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/122/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000283 від 27.04.2021 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Кропивницького району Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-29 квітня 2015 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

-11 жовтня 2017 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-18 жовтня 2017 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці. 13 жовтня 2020 року ОСОБА_7 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 2402 грн. 68 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Також просить зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з моменту затримання, тобто з 22.12.2021 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання у повній мірі не врахував те, що останній свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, добровільно повернув працівникам поліції все викрадене, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких обставин, а саме із-за відсутності постійної роботи та житла.

Окрім того, захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча раніше судимий, однак будь-якими компрометуючими матеріалами селищна рада стосовно нього не володіє, ОСОБА_7 страждає легкою розумовою відсталістю, перебуває на обліку у лікаря психіатра, а тому вважає, що її підзахисному можливо призначити менш суворе покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення, за таких обставин.

Так, 27.04.2021 року близько 01:00 години ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та ціллю особистого самозбагачення, будучи впевненим, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, розуміючи суспільну небезпечність своїх злочинних діянь та бажаючи їх настання, таємно, повторно, з метою реалізації свого злочинного умислу, переконавшись, що світло у житловому будинку не горить та ніхто із сторонніх осіб не спостерігає за ним, через незачинену хвіртку зі сторони присадибної ділянки, яка належить потерпілому ОСОБА_9 , де через не закриті на замок вхідні двері проник до середини літньої кухні, де з холодильника, розташованого у літній кухні, викрав продукти харчування на суму 534,56 грн.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення даного кримінального правопорушення зник, викраденим у потерпілого ОСОБА_9 майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, в апеляційній скарзі захисником не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий та має не зняту та не погашену судимість, ніде не працює, перебуває на спеціальному обліку у лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують ОСОБА_7 покарання судом не встановлено.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах строку, визначеного санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

На спростування доводів адвоката ОСОБА_8 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів відмічає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за умисні, різного ступню тяжкості, кваліфіковані корисливі злочини.

Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність, ніде не працює, страждає легкою розумовою відсталістю.

З урахуванням характеру, способу заволодіння майном потерпілого, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також його особи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_7 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Крім того вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, ближче до мінімального, є достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 про те, що суд при призначенні покарання, не достатньо врахував його особу, щире роз каяття та активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими і по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 року в кримінальному провадженні № 0000283 від 27.04.2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4