Провадження №: 1-кп/752/1792/22
У Х В А Л А

14.12.2022 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_7

провівши в приміщенні суду у місті Києві відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000191 за обвинуваченням громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце народження: м. Шмати Сумської області)у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 20.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 5 ст. 191 КК України, відомості про яке внесено 11.09.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000191, а також реєстр матеріалів досудового розслідування.

У підготовчому засіданні прокурор надала пояснення щодо правильності визначення підсудності кримінального провадження, відповідності обвинувального акта вимогам КПК України та відсутності підстав для закриття провадження, а також просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з мотивів наявності у ньому невідповідностей вимогам КПК, адже обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в ньому відсутня чітка вказівка на елементи складу кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_5 , положення обвинувального акта суперечать один одному, в обвинувальному акті не зазначено, які саме наслідки настали в результаті вчинення кримінальних правопорушень, не конкретизовано в чому саме полягає розтрата, якими службовими повноваженнями зловживав обвинувачений, не розкрито корисливого мотиву як обов`язкову ознаку суб`єктивної сторони злочину, не визначено хто саме та коли отримав можливість розпоряджатися земельною ділянкою внаслідок розтрати і яким чином земельна ділянка витрачена, на чию корить змінено власника, не вказано на норму закону чи підзаконного акта, яким передбачено внесення відомостей про електричні мережі до документації, яка стосується списання об`єктів державної власності.

Як зазначено у клопотанні через відсутність формулювання обвинувачення та внутрішні суперечності обвинувального акта не можна однозначно визначити час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, що також впливає на вирішення процесуальних питань пов`язаних з дотриманням правил підсудності.

Крім того, в обвинувальному акті не в повній мірі зазначені відомості про потерпілого, зокрема, не вказано адресу, дані представника (прізвище, ім`я, по батькові, адресу).

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання та зазначив, що не розуміє, в чому саме його обвинувачують з огляду на змістовне наповнення обвинувального акта, які саме норму законодавства він порушив, на думку слідчого і прокурора.

Також під час підготовчого судового засідання захисник заявив клопотання про розгляд обвинувального акта судом у складі колегії трьох суддів та про здійснення судового виклику осіб для допиту.

Прокурор заперечила проти повернення обвинувального акта з мотивів його невідповідності п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, адже з заявленого клопотання слідує, що захистом ініціюється перевірка правильності кваліфікації прокурором дій ОСОБА_5 і захист фактично просить про надання вказівки прокурору щодо формулювання обвинувачення, що є неприпустимим, обґрунтування заявленого клопотання вимагає вивчення і дослідження доказів, проте у цьому суд обмежений у підготовчому засіданні, доводи захисту можуть і повинні бути перевірені у ходу судового розгляду.

Станом на час проведення підготовчого засідання до зали суду прибув представник Київської міської державної адміністрації ОСОБА_7 (головний спеціаліст відділу судової роботи юридичного управління Департаменту земельних ресурсів) - юридичної особи, вказаної у пункті обвинувального акта "анкетні відомості кожного потерпілого", який був допущений до розгляду кримінального провадження на стадії підготовчого засідання як представник потерпілої особи, повноваження якого діяти від імені Київської міської державної адміністрації були перевірені судом. По суті клопотання сторони захисту представник потерпілої особи вказав, що Київська міська державна адміністрація підтримує позицію прокурора, просить залишити клопотання про повернення обвинувального акта без задоволення, повернення обвинувального акта - це право, а не обов`язок суду, обвинувальний акт викладено, а обвинувачення сформульовано на власний розсуд прокурора, який не зобов`язаний посилатися у формулюванні обвинувачення на закони та підзаконні нормативні акти, які були порушені обвинуваченим.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для повернення обвинувального акта прокурору суд зазначає наступне.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 13 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

Повноваження суду на постановлення у підготовчому засіданні ухвали про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, тобто для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта суд має встановити невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті тим відомостям, які він має містити згідно з вимогами КПК України.

Вимоги як до форми обвинувального акта, так і до його змісту встановлені ст. 291 КПК України, де серед іншого передбачено, що що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 3, 5 ч. 2 ст. 291).

Здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора наступних обов`язкових реквізитів:

- виклад фактичних обставин, існування яких буде доводити прокурор у ході розгляду судом пред`явленого обвинувачення;

- наведення правової кваліфікації відносно вказаних обставин (зазначення частини і статті КК, якою передбачено відповідальність за дії/бездіяльність обвинуваченої особи);

- формулювання обвинувачення, тобто конкретизація, у яких діях/бездіяльності за наведених обставин винна особа (аналіз її поведінки через призму норми закону про кримінальну відповідальність, обвинувачення за якою їй пред`являється).

Статтею 91 КПК України унормовано, що доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У приписах ст. 348 КПК України закріплено, що суд, після встановлення особи обвинуваченого, роз`яснює йому суть обвинувачення.

Заслухавши сторін та учасника, вивчивши наявні документи, суд зазначає, що згідно з текстом обвинувального акта ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 366 КК України обвинувачується у службовому підробленні - "складання та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, якщо вони спричинили тяжкі наслідки" (абз. 1 стор 24 обвинувального акта). При цьому вказане він вчиняв із залученням інших невстановлених слідством осіб з метою одержання неправомірної вигоди для Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергал-Буд" як директор Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України в результаті реалізації проєкту будівництва на землях державної власності житлового комплексу з вбудовано-прибудинковими нежитловими приміщеннями та паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 37 у невстановлений час, але не пізніше 15.06.2018, для чого організував складання та внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, підписав та видав неправдиві документи, в яких відсутня інформація про вбудовану в приміщення дослідно-виробничої майстерні трансформаторної підстанції, в якій розміщується розподільний пристрій, масляний трансформатор, які перебувають на балансі ПАТ "ДТЕК Київські електромережі" та розподільний пристрій, який перебуває на балансі зазначеного Інституту. На підставі офіційних документів з неправдивими відомостями було списано та знесено 15 одиниць нерухомого майна за вищевказаною адресою, де проводиться будівництво багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

Разом з тим, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення не містить даних про те, що чи списана, чи знесена разом з 15-ма одиницями державного майна і трансформаторна підстанція.

Не вдаючись у жодний спосіб до перевірки правильності визначення прокурором кваліфікації інкримінованого діяння, обсягу обвинувачення, не вказуючи на необхідність його зміни у бік збільшення чи зменшення суд констатує, що зі змістовного наповнення обвинувального акта в частині формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 366 КК України не видається зрозумілим, що саме ставиться у провину ОСОБА_5 (чи то списання і знесення через службове підроблення 15-и одиниць нерухомого державного майна, чи то списання і знесення об`єктів електричних мереж, що підлягають особливій охороні та певні елементи яких (розподільний пристрій, масляний трансформатор) не перебували на балансі Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України) і які негативні наслідки від цього настали, у чому виявилися ці наслідки, який їх прояв, чим і як визначається рівень їх тяжкості, яким чином порушено, ущемлено права та/або інтереси потерпілої особи. Також не зрозумілим видається процедура вчинення ОСОБА_5 службового підроблення і походження обов`язку ОСОБА_5 як керівника установи на внесення інформації про вбудовані в приміщення державної власності вищевказаних об`єктів.

Правова природа походження такого обов`язку за своєю суттю не є фактичними даними, на підставі яких можуть бути встановлені наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому виявлення судом у підготовчому засіданні описаних недоліків обвинувального акта не стосується дослідження і оцінки доказів та не є передчасною процесуальною дією.

Диспозиція ч. 2 ст. 366 КК України є банкетною та вимагає відсилки до норми, що порушена/недотримана особою, якій висуните звинувачення, тоді як обвинувальний акт вміщує у собі чисельні відсилки до спеціального законодавства, проте не до того, яке розкриває суть злочинного діяння.

Враховуючи викладене, описаний недолік не видається таким, що може бути усунутий у ході судового розгляду, у тому числі внаслідок реалізації повноважень прокурора за ч. 2 ст. 337 КПК України, суду за ч. 2 ст. 337 КПК України.

За ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_5 обвинувачується у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах. Розділ обвинувального акта в частині цього звинувачення займає більше семи сторінок, де, поміж цитування нормативно-правих актів та дублювання не повного викладених фактичних обставин кримінальних правопорушень, йдеться про те, що обвинувачений із залученням невстановлених посадових осіб Інституту водних проблем і меліорації Національної академії наук України, Фонду державного майна України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" уклав договір про реалізацію проєкту будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та паркінгами за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 37, який є завідомо удаваним і за своєю правовою природою має ознаки договору суперфіцію, а також уклав інвестиційний договір, тим самим фактично розпорядився земельною ділянкою, загальною площею 1,1398 га з кадастровим номером :79:365:0036, яка належить Державі Україна в особі Київської міської державної адміністрації, шляхом незаконної передачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" право забудови цієї земельної ділянки без проведення конкурсних торгів. При цьому, ОСОБА_5 видав завідомо неправдиві документи, на підставі яких наймані працівники списали і знесли 15-ь одиниць нерухомого майна за цією ж адресою. У підсумку за результатами протиправних дій обвинуваченого право користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній власності, фактичне незаконно відчужене Інститутом водних проблем і меліорації Національної академії наук України Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд", що завдало збитки законному володільцю земельної ділянки - Державі Україна в особі Київської міської державної адміністрації у сумі 43 201 275,41 грн та спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам. Також йдеться про те, що можливе створюване у подальшому об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, який будується на вказаній земельній ділянці, може зажадати набуття у власність чи у користування цю земельну ділянку, і така законодавча можливість закріплена у п. "д" ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України та відповідає правовій позиції, сформованій у рішенні Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі № 910/1209/21.

Вміщене в обвинувальному акті змістовне наповнення щодо фактичних обставин та кваліфікації інкримінованого правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України, у поєднанні з основами приватного права, поняттям права власності, яке включає у себе три правомочності володіння, користування і розпорядження, інституту правочинів, загальним уявленням про змішані договори, поняття суперфіцію як юридичної категорії та договору суперфіцію основними засадами земельного права, унеможливить на стадії судового розгляду роз`яснення судом обвинуваченому суті обвинувачення.

Суд погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що обвинувальний акт від 20.10.2022 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, містить неповний виклад фактичних обставин, неповне формулювання обвинувачення, в ньому відсутня чітка вказівка на елементи складу кримінального правопорушення, що йому інкримінується, певні положення обвинувального акта суперечать один одному, не зазначено які саме наслідки настали в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, шляхом зловживання службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд", для виконання якого він залучив групу невстановлених посадових осіб Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України, Фонду державного майна України і зазначеного підприємства.

Розтрата чужого майна шляхом зловживання службовим становищем передбачає вчинення зазначених вище дій службовою особою з використанням всупереч інтересам служби при витрачанні чужого майна наданої їй влади, організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, яке виступає способом розтрати і утворює спеціальний склад службового зловживання. Ці дії можуть вчинятися винною службовою особою, в тому числі, шляхом надання вказівки підлеглій особі здійснити видачу чи передачу майна третій особі.

Розтрата вчиняється шляхом активної поведінки і вважається закінченою з моменту витрачання винною особою чужого майна, в тому числі з моменту ного передачі від власника до третьої особи.

У результаті розтрати чужого майна шляхом зловживання службовим становищем винна службова особа, вчинивши з використанням свого службового становища дії з незаконного вилучення з активів юридичної особи, у якої вона обіймає посаду, майна або коштів і передачі їх третім особам, фактично забезпечує збільшення їх доходів, поліпшує їх майнове становище внаслідок виникнення у них можливості безпосереднього використання незаконно отриманого ними чужого майна.

Як вбачається з обвинувального акту, суть обвинувачення, серед іншого, полягає в тому, що після завершення будівництва земельна ділянка можливо буде передана в користування не існуючим на даний час співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хоча одночасно зазначається про вчинення діяння з метою отримання неправомірної вигоди Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд".

При цьому в обвинувальному акті не конкретизовано в чому полягає розтрата, що саме є розтраченим: чи то земельна ділянка, чи то 15-ь одиниць державного майна внаслідок їх списання і знесення, якими службовими повноваженнями зловживав обвинувачений, що собою становить шкода для потерпілої особи і в чому вона виявилася, що призвело до розтрати у великих розмірах: чи то укладення договору, чи то знесення і списання майна, чи то саме будівництво об`єктів нерухомості, хто став власником земельної ділянки, відносно якої вчинялися інкриміновані злочинні дії, адже за версіє прокурорі і слідчого вона вибула з державної власності, яким чином ця земельна ділянка вибула з власності держави, внаслідок яких фактичних дій, яким відповідно до чинного законодавства є державна реєстрація, змінився правовий титул цієї земельної ділянки, на яких підставах і за чиїм дозволом/розпорядженням, на підставі якої норми законодавства ОСОБА_5 , займаючи свою посаду, міг бути наділений повноваженнями проводити конкурсні торги з передачі у користування земельної ділянки державної форси власності. Не розкрито таку обов`язкову ознаку суб`єктивної сторони як корисливий мотив, оскільки з одного боку вказується, що діяння вчинено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд", а з другого боку зазначається, що право користування земельною ділянкою набувається співвласниками багатоквартирного будинку.

В обвинувальному акті не визначено хто саме і коли отримав можливість розпоряджатися земельною ділянкою внаслідок розтрати або яким чином така земельна ділянка витрачена, та на чию користь змінено власника такої земельної ділянки, при тому, що міститься посилання на наявність рішення Київської місцевої ради (вочевидь йдеться про Київську міську раду) про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :79:365:0036, площею 1,1398 га вищевказаному Інституту у постійне користування з цільовим призначення "для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури", що також свідчить про невідповідність певних положень обвинувального акта між собою.

Неповне викладення фактичних обставин, внутрішня суперечність змісту обвинувального акта, недосконало сформульоване обвинувачення позбавляє також і можливості визначити в ході судового розгляду час вчинення кримінального правопорушення, адже в обвинувальному акті не визначено, коли саме вчинено розтрату, яким чином земельна ділянка передана в користування співвласникам багатоквартирного будинку, чи Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд", коли саме змінено власника (користувача) земельної ділянки та коли саме відбулась реєстрація права на земельну ділянку та внесено відповідні відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відображення вказаних обставин видається не тільки обов`язковою складовою як викладення фактичних обставин, так формулювання обвинувачення, але й прямо впливає на вирішення процесуальних питань, пов`язаних з дотриманням правил підслідності під час розслідування та звернення прокурора до суду з обвинувальним актом за фактом вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного вище слід зазначити, що обвинувачення ОСОБА_5 висунуто не конкретно, тоді як відсутність чіткості і конкретності у формулюванні обвинувачення та неповнота викладу фактичних обставин порушує право на захист

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п. "а" ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на захист, та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Саме з обізнаністю із суттю обвинувачення в особи виникають й інші права: давати пояснення, показання (п. 5 ч. 3 ст. 42 КПК України), надавати докази (п. 2 ч. 4 ст. 42 КПК України) тощо.

У силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди в Україні застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункти "а", "в" ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно та детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Матоцціа проти Італії" (§ 59), "Пенєв проти Болгаріі" (§§ 33 і 42) ст. 6 Конвенції визнає за обвинуваченим право бути негайно і детально поінформованим не лише про "причину" обвинувачення, тобто про висунені проти нього матеріальні факти, на яких ґрунтується обвинувачення, а й про "характер" обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів. Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (рішення у справі "Матоцціа проти Італії", § 65).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Абрамян проти Росії" вказано, що положення п. "а" ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.

Зважаючи на викладене вище, суд погоджується зі стороною захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та наявність достатніх підстав для його повернення прокурору.

У той же час постановлення ухвали за наслідками розгляду заявленого захисником клопотання суд здійснює не вдаючисьдо оцінки змісту обвинувального акта на предмет його викладених у ньому обставин кримінальних правопорушень об`єктивній реальності та фактичній дійсності, співвідношенню з висунутими обвинуваченнями, а тому оцінка і перевірка доводів захисника та ОСОБА_5 у тій частині, яка стосується фактичних обставин кримінальних проваджень, з огляду на стадію, на якій воно переобує, судом не здійснюється.

Таким чином, суд керується тим, що наявний наразі обвинувальний акт не містить повноцінного викладу всіх фактичних обставин обох кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими та не містить повноцінного і чіткого формулювання обвинувачення .

Здійснення судового розгляду на підставі наявного обвинувального акта суттєво ускладнить або навіть унеможливить належний аналіз поведінки ОСОБА_5 через призму норм закону про кримінальну відповідальність, обвинувачення за якими йому пред`являються.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На переконання суду, призначення кримінального провадження до судового розгляду на підставі наявного обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, що містяться в матеріалах судової справи № 752/14786/22 з урахуванням зазначеного вище, унеможливить роз`яснення судом ОСОБА_5 суті обвинувачення на стадії судового розгляду, не сприятиме як дотриманню завдань кримінального провадження, так і не забезпечуватиме дотриманню права на захист, всебічному з`ясуванню обставин справи і перевірки їх доказами.

Описані недоліки видаються такими, що є зможуть бути усунені в ході судового розгляду.

Також заслуговують на увагу і доводи захисника щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У пункті обвинувального акта "анкетні відомості кожного потерпілого" надруковано наступне: "представник Київської міської державної адміністрації, , юридична адреса: 01044, Київ, вулиця Хрещатик, 36".

Разом з тим ч. 2 ст. 58 КПК України чітко визначено, що представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

У підготовчому засіданні судом було допущено в якості представника потерпілої юридичної особи співробітника Київської міської державної адміністрації ОСОБА_7 - головного спеціаліста Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який з`явився до зали суду на надав належним чином засвідчені документи, на підтвердження права діяти від імені зазначеної юридичної особи.

При усуненні недоліків обвинувального акта доцільним видається чітке зазначення того, хто є потерпілої особою з указанням її місцезнаходження та ідентифікаційного коду, а також чітке зазначення того, хто є представником цієї потерпілої - юридичної особи із зазначенням хоча б адреси місцезнаходження його/її робочого місця.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про доцільність повернення обвинувального акта прокурору, заявлені захисником клопотання про здійснення судового виклику осіб для допиту та щодо складу суду з розгляду кримінального провадження наразі не вирішуються по суті та залишаються долученими до матеріалів кримінальної справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 21, 294, 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта від 17.11.2022 задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 5 ст. 191 КК України, повернути прокурору Голосіївської окружної прокуратури міста Києва.

Оригінал обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування скерувати уповноваженому прокурору після вступу ухвали в законну силу.

Кримінальній канцелярії суду забезпечити належне збереження сформованих матеріалів кримінальної справи № 752/14786/22 з копією обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня проголошення її повного тексту.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 20.12.2022.

Суддя ОСОБА_1