Справа № 646/769/23
Провадження № 1-в/646/48/2023
У Х В А Л А

іменем України

06.04.2023 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи відбування покарань ОСОБА_4

та засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові в режимі відеоконференції клопотання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 25.11.2015 року),

В С Т А Н О В И В:

24.02.2023 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова з ДУ «Київський слідчий ізолятор» надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

У своєму клопотанні засуджений ОСОБА_5 зазначив, що згідно постанови Верховного Суду вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 року частково змінено. У частині об`єднання вироків Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року та Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 року за ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів поглиненням більш суровим, більш м`якого покарання. Остаточно призначивши йому покарання у виді 6 років позбавлення волі. Оскільки епізод скоєний у 2015 році до вступу в силу ЗУ № 2046-VIII від 21.07.2017 року, а наразі усі скоєнні ним епізоди складають єдиний вирок, засуджений просив перерахувати термін попереднього ув`язнення за ч. 5 ст. 72 КК України з 26.09.2017 року по 12.06.2021 року.

Прокурор та представник установи відбування покарань під час розгляду клопотання просили відмовити у задоволенні клопотання засудженого, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Засуджений підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Захисник в судове засідання не з`явився, повідомлявся по час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Засуджений вважав за можливе проведення розгляду клопотання за відсутності захисника.

Суд вважає за можливе розгляд подання за відсутності не з`явившихся осіб, оскільки їх неприбуття, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 539 КПК України, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши прокурора, представника установи відбування покарань, засудженого, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як встановлено під час розгляду клопотання, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, за даним вироком та за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2017 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді трьох років шести місяців обмеження волі, зарахувавши за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2017 року - 3 роки 25 днів обмеження волі, як повністю відбуте покарання.

Початок строку покарання ОСОБА_5 рахувати з 21.12.2015 року.

Вважати, що станом на 23.10.2018 року невідбутий строк покарання ОСОБА_5 за даним вироком становить 5 місяців 5 днів обмеження волі.

Зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання час перебування його під вартою у період з 26.09.2017 року по 23.10.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі, на підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції ЗУ від 26.11.2015 № 838- VIII.

При зарахуванні судом попереднього ув`язнення в строк покарання, ОСОБА_5 вважається таким, що повністю відбув покарання, призначене за даним вироком.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_5 за даним кримінальним провадженням запобіжні заходи не обирались, на цей час обвинувачений перебуває під вартою на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.09.2017 року, тому, в даному кримінальному провадженні питання щодо запобіжних заходів судом не вирішувалося.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишений попередній у виді тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 26.09.2017 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.06.2021 року вирок суду від 23.12.2019 змінено. Виключено зі вступної частини вироку посилання на наявність у ОСОБА_5 судимостей за вироками Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.12.2011 року та 09.02.2016 року.

Постановою Верховного суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 26.01.2023 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09.06.2021 року змінені.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців більш суворим за цим вироком, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, який на підставі Закону України № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року втратив чинність з 21.06.2017 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення, зокрема, включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18), якщо особа вчинила злочин в період з 24.12.2015 до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII) ( п. 103 ).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.) ( п. 104 ).

Якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається (п. 106 ).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Як встановлено під час розгляду клопотання, ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з 26.09.2017 року в рамках кримінального провадження (епізоди кримінальних правопорушень мали місце з 26.08.2017 року) за наслідком розгляду якого був ухвалений вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 року.

Разом з тим, в рамках кримінального провадження (епізод кримінального правопорушення мав місце 18.09.2015 року), за наслідком розгляду якого був ухвалений вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року, відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою не застосовувався, останній перебував під вартою в рамках кримінального провадження, за наслідком розгляду якого був ухвалений 23.12.2019 року зазначений вище вирок Дзержинським районним судом м. Харкова.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 535, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 25.11.2015 року) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий - суддя