Справа № 703/1331/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000246 від 7 травня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України,

З`Я С У В А В:

В провадженні Смілянського міськрайсуду Черкаської області перебуває кримінальне провадження №0000246 від 7 травня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України, яким ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 травня 2022 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки такий витікає 15 грудня 2022 року, а розгляд ще триває, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Просив врахувати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, які були враховані при обрані йому вказаного запобіжного заходу слідчим суддею.

Обвинувачений та адвокат ОСОБА_4 заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 зауважив, що не має наміру уникати від слідства і суду просили застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановлених законом.

Стаття 62 Конститції України встановлює принцип невинуватості, за яким жодна особа не може бути піддана покаранню до винесення судом обвинувального вироку. На цьому принципі наголошує і Європейський суд з прав людини, вказуючи, що тримання під вартою не є очікуванням покарання.

Стаття 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, знищувати, ховати або спотворювати речі чи документи, вчиняти інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Під час розгляду клопотання строку тримання під вартою ОСОБА_5 , судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Враховуючи, що на даний час потерпіла та свідки у кримінальному провадженні судом допитані, твердження прокурора на необхідність тримання обвинуваченого під вартою з підстав можливого його впливу на потерпілу та свідків, як на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, судом не сприймаються. Клопотання прокурора не містить достатніх підстав, які б свідчили про те, що на теперішній час заявлені ним ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме: тримання ОСОБА_5 під вартою більше 7 місяців, наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації і проживання та його завіряння про те, що він будуть вести себе зразково і не ухилятимуться від явки до суду, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт..

Таким чином, незважаючи на те, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, суд вважає що прокурором не наведено обставин, які б доводили, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, на які посилається прокурор (п.3 ч. 1 ст.194 КПК України).

Суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається сторона захисту, дають достатні підстави вважати за можливе забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому шляхом зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Підсумовуючи наведене, суд вважає необхідним частково задовольнити клопотання процесуального прокурора, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - цілодобовий домашній арешт.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги ст. 197 КПК України та п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під ватою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винуватість особи не має бути «загальним правилом» і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід, як домашній арешт, забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 197, 201, 202, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю і жителю АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, звільнивши їх з-під варти в залі суду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

- заборонити ОСОБА_5 залишати своє фактичне місце проживання :

АДРЕСА_1 , цілодобово;

- за першим викликом чи вимогою з`являтися до слідчого, прокурора та суду;

- уникати спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники ОВС, з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

У випадку порушення умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту міра запобіжного заходу може бути змінена.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захисникам, прокурору та направити в установу, у якій обвинувачений утримувалися під вартою.

Строк дії ухвали з 13 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року.

Виконання ухвали доручити ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та зобов`язати негайно поставити на облік ОСОБА_7 про що повідомити суд.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 12 год. 15 грудня 2022 року.

Суддя : В. Прилуцький