КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000125, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12 вересня 2020 включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про їх особу на підставі чого прийшов до висновку що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_9 , та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року скасувати та звільнити обвинувачених з-під варти.

Адвокат ОСОБА_8 в обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд продовжив запобіжний захід її підзахисним без будь-яких доказів обґрунтованої підозри та за відсутності письмового клопотання прокурора, як того вимагає ст. 184 КПК України.

Адвокат ОСОБА_9 також посилається на відсутність обґрунтованої підозри та письмового клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Крім того, апелянт вказує і на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додаткового захисник зазначає, що судом першої інстанції були допущені численні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали від 24 грудня 2019 року, якою застосовано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою, а відтак і ухвала про його продовження від 14 липня 2020 року також є незаконною.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою було подано в судовому засідання, при цьому, ні йому, ні його захиснику копія вказаного клопотання вручена не була.

Зі змістом ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на те, що положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України застосовуються на момент розгляду справи, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін судового провадження, оскільки відповідне клопотання ними не заявлялось.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000125, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12 вересня 2020 включно.

Перевіривши рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема і особливо тяжких, які були вчинені організованою групою та пов`язані з погрозою вбивства і насильства щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, обсяг судового слідства, який ще необхідно було провести на той час, а також дані про особу обвинувачених, а саме їх вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є особами, які раніше судимі за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час розгляду клопотання прокурора існували підстав для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі був забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти існуючим ризикам.

Таке обмеження права ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційних скарг про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки судом приймалося рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Що стосується доводів апелянтів про необґрунтованість підозри, то у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, вказані обставини не є предметом розгляду при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу на стадії судового провадження.

Також, є безпідставними і доводи апелянтів з приводу того, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу було подане без дотримання вимог КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляду вказаного клопотання, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією судді не встановлено.

Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а відтак подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3