Справа № 742/1248/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/325/23
Категорія - ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000386 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та зареєстрована в АДРЕСА_1 , жителька АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судима, останній раз: 09.06.2022 Прилуцьким міськрайонним судом за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці,

засуджена за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду від 09.06.2022 року, більш суворим за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту її затримання на виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду від 09.06.2022, тобто з 05 серпня 2022 року, зарахувавши вказаний період у строк відбування покарання, за правилами ст.72 КК України, з розрахунку один день відбутого покарання у виді позбавлення волі за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 686,48 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 09 квітня 2022 року в обідню пору, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в літній кухні за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, скориставшись тимчасовою втратою уваги потерпілого ОСОБА_10 та інших осіб, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно, викрала мобільний телефон «Samsung Galaxy», вартістю 1570,00 грн., чим завдала потерпілому майнової шкоди на вказану суму. Після чого ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном у подальшому на власний розсуд,

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду першої інстанції скасувати та закрити відносно ОСОБА_8 кримінальне провадження. Вказала на недоведеність поза розумним сумнівом винуватості її підзахисної у вчиненні інкримінованого їй злочину. Послалась на те, що ОСОБА_8 забрала телефон у свого брата через те, що останній був п`яний і щоб його не вкрали інші особи, які разом вживали спиртні напої з потерпілим. Жодного корисливого мотиву та мети незаконного збагачення у неї не було. На даний час потерпілий ОСОБА_10 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник не з`явилися, про час і місце судового розгляду були поінформовані належним чином, що підтверджується розпискою засудженої від 10.03.2023, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та показала, що 09.04.2022 вона разом з братом ОСОБА_11 вживала спиртні напої у знайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 . Коли брат заснув, вона взяла його телефон і пішла додому. Оскільки до ОСОБА_12 заходять різні люди, вона забрала телефон ОСОБА_13 , щоб його ніхто не вкрав. Телефон брата перебував у неї, доки його не вилучили працівники поліції. Брат приходив до неї п`яний і ОСОБА_8 говорила йому, що віддасть телефон тільки коли він буде в тверезому стані. Вказаним телефоном обвинувачена користувалась, для цього вставила в нього свою сім-карту. Проте, жодного корисливого мотиву у неї не було.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою у вчиненні кримінального правопорушення, її вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_10 показав, що 9 квітня 2022 року, разом зі своєю сестрою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вживали спиртні напої в останнього вдома. ОСОБА_10 заснув, а коли прокинувся, сестри вже не було, а також зник його телефон. Він пішов до обвинуваченої, запитав де його мобільний телефон. Що вона йому відповіла, не пам`ятає. Тоді потерпілий пішов у поліцію і повідомив про крадіжку телефону та написав відповідну заяву. Потім поліцейські йому повідомили, що телефон знаходиться у ОСОБА_8 .

Окрім показань потерпілого, вина обвинуваченої підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- заявою потерпілого ОСОБА_10 від 24.05.2022, згідно з якою останній вказує, що 09 квітня 2022 року близько 13.00 год., у АДРЕСА_3 , невідомі особи викрали у нього телефон марки «Самсунг» (а.к.п.61-62);

- протоколом огляду та добровільної видачі від 25.05.2022 з ілюстративною фото таблицею,згідно з яким 25 травня 2022 року обвинувачена ОСОБА_8 у приміщенні поліції видала викрадений у свого брата телефон (а.к.п.41-45);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.06.2022 з участю підозрюваної ОСОБА_8 , згідно з яким остання, у присутності понятих, розповіла та показала на місці про обставини вчиненого нею кримінального правопорушення (а.к.п.35-40);

- висновком судової-товарознавчої експертизи №СЕ-19/125-22/2796-ТВ від 31.05.2022, згідно з яким ринкова вартість бувшого у користуванні мобільного телефону «Samsung» Galaxy J5 2016 J510H/DS НОМЕР_1 , з урахуванням зносу, станом на 09.04.2022 може становити 1570,00 грн (а.к.п.47-52).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника на недоведеність «поза розумним сумнівом» винуватості її підзахисної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки в повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки телефону, окрім показань потерпілого ОСОБА_10 , який вказав що із 09 квітня 2022 року до моменту звернення до поліції 24 травня 2022 року він не знав, де знаходиться його телефон, і думав, що він викрадений; підтверджується також заявою потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення від 24.05.2022; протоколом проведеного слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_8 від 13.06.2022; протоколом огляду та добровільної видачі від 25.05.2022.

Доводи сторони захисту з приводу відсутності в обвинуваченої корисливого мотиву на наміру збагатитися, є безпідставними, з наступних міркувань.

Так, стаття 185 КК встановлює кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна; вона охороняє право власності і забороняє вчиняти зазначені у ній дії. Ця норма містить обов`язкові ознаки складу злочину, які виокремлюють (ідентифікують) фактично вчинені дії як крадіжку й відрізняють її від діянь, що посягають на інші об`єкти кримінально-правової охорони, або від фактів, які зумовлюють виникнення інших (некримінальних) правовідносин.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи здобуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися або ж у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати як крадіжку чужого майна.

Установлені у кримінальному провадженні обставини: ОСОБА_8 , скориставшись перебуванням ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, забрала його телефон; коли потерпілий приходив до неї поцікавитись де телефон, обвинувачена йому телефон не повернула; натомість встановила в телефон свою сім-картку та користувалася ним. І лише, коли через півтора місяці потерпілий звернувся до поліції із заявою про крадіжку, ОСОБА_8 видала вказаний телефон працівникам поліції, хоча мала реальну можливість повернути телефон брату раніше.

Відтак, установлені у провадженні фактичні ознаки діяння збігаються з ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за цією нормою закону.

Отже, позицію сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення останньою відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої до скоєного; дані про її особу, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується формально позитивно, має на утриманні малолітню дитину; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, проте знаходиться на обліку у лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю із 2013 року, синдром залежності; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст.185 КК України, з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4