гСправа № 358/1209/22 Провадження № 1-кп/358/55/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001199 від 13.10.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гончариха, Катеринопільського району Черкаської області, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , абонентський номер мобільного зв`язку: НОМЕР_1 , раніше судимий:

- 03.12.2009 р. Васильківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 199, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;

- 08.06.2010 р. Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік;

- 19.01.2017 р. Богуславським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч.1 ст.185, ст. 70, 75,76 КК України до 3 років 9 міс. позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;

- 06.07.2017 р. Богуславським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, 72 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 28.10.2020 по хворобі на невідбуту частину покарання 7 місяців 24 дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.09.2022 о 14.55 год. ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, а саме останнього разу 06.07.2017 року Богуславським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 28.10.2020 по хворобі на невідбуту частину покарання 7 місяців 24 дні, достовірно знаючи, що із 05 години 30 хвилин 23.08.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 в Україні продовжено воєнний стан, прийшов до магазину «EVA» ТОВ «РУШ», що розташований по вул. Франка № 2 в м. Богуславі Обухівського району Київської області, з метою придбання промислових товарів.

Під час перебування у приміщенні магазину «EVA» ТОВ «РУШ», що розташований по вул. Франка № 2 м. Богуслав Обухівського району Київської області, у ОСОБА_4 повторно виник злочинний корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна.

Того ж дня, 15.09.2022, близько 15.00 год., ОСОБА_4 , реалізуючи корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи всередині магазину «EVA» ТОВ «РУШ», що розташований по вул. Франка № 2 м. Богуслав Обухівського району Київської області, скориставшись відсутністю очевидців своєї злочинної діяльності, шляхом вільного доступу, під час дії воєнного стану, таємно повторно викрав зі стелажу магазину чуже майно, а саме чоловічі парфуми марки Versace Pour Homme об`ємом 100 мл.

В подальшому, ОСОБА_4 доводячи злочинний умисел до кінця, пройшов повз касу магазину «EVA» ТОВ «РУШ» та, не розрахувавшись за товар, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а таємно викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта, складеного за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 2892/22 від 17.10.2022, завдав потерпілій юридичній особі - ТОВ «РУШ» майнову шкоду на загальну суму 1999 гривень.

Доказами вчинення вказаного кримінального правопорушення є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в період воєнного стану в Україні визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював та пояснив суду, що напередодні 15.09.2022, у його дружини було день народження, він, прийшовши до магазину «EVA» ТОВ «РУШ» по вул. Франка № 2 м. Богуслав Обухівського району Київської області, знаходячись в приміщенні магазину вирішив викрасти парфуми в якості подарунку дружині де взяв із полиці чоловічі парфуми, які йому сподобались по запаху, пройшов повз касу не заплативши за них та покинув приміщення магазину. В послідуючому, в м. Києві на вокзалі він продав дані парфуми. Всю вартість викраденого товару він відшкодував магазину «EVA» ТОВ «РУШ», сплативши ціну товару (парфумів) добровільно в більшому розмірі, ніж встановлена вартість викраденого майна під час досудового розслідування. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати та врахувати факт повного відшкодування завданих потерпілій юридичній особі майнової шкоди.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника магазину «EVA» ТОВ «РУШ». Зазначив, що матеріальні збитки, завдані крадіжкою, відшкодовані в повному обсязі.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 про обставини вчинення ним кримінального правопорушення та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 17 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, розглядаючи питання призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, Європейський суд з прав людини вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, за даними наявної документації на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога - не перебуває, не одружений, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, має незадовільний стан здоров`я, згідно висновку лікарсько консультативної комісії Бучанської багатопрофільної лікарні № 85 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України в м.Києві та Київській області» від 17 червня 2020 року, ОСОБА_4 встановлено діагноз, який підпадає під «Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбуття покарання», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 із змінами згідно з п. 2.10., раніше судимий, останній раз 06.07.2017 Богуславським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 28.10.2020 по хворобі на невідбуту частину покарання 7 місяців 24 дні та знову вчинив корисливе, умисне кримінальне правопорушення проти власності.

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, згідно ст. 67 КК України які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд, не враховує як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 рецедив злочинів, виходячи з наступного:

1) Судом встановлено, що ОСОБА_4 06.07.2017 був засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, та звільнений Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 24.07.2020 року - 28.10.2020 за хворобою (п.2.10 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572) на невідбуту частину призначеного покарання 7 місяців 24 дні.

2) Рецедивом, згідно ст. 34 КК України є вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

3) Вказана обставина як слідчими органами так і судом врахована при кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 4 КК України, як кваліфікуюча ознака - повторність.

4) В даному випадку рецедив злочинів одночасно утворює і їх повторність, так як виникає із даних фактичних обставин справи.

Згідно абзацу 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність, і рецедив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецедив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то змістом частини четвертої статті КК як повторність, так і рецедив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Таким чином, у вчиненому ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України рецидив утворює повторність, що передбачена як ознака цього кримінального правопорушення, а відтак не може бути врахована у якості обставини, що обтяжує покарання, а тому сторона обвинувачення безпідставно вказала в обвинувальному акті в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів.

Крім цього, суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, тому, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, про які просив застосувати захисник ОСОБА_5 суд не знаходить.

Суд зауважує, що не застосовує положення ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, з огляду на те, що Законом України про кримінальну відповідальність не передбачено застосування положень ст.71 КК України у разі, коли за попереднім вироком мало місце звільнення від покарання через тяжку хворобу.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

У разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 84 КК України, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2020 року був звільнений від подальшого відбування покарання на невідбуту частину призначеного покарання, яка становить 7 (сім) місяців 24 дні, за хворобою (п. 2.10 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбуття покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572).

Відомостей про те, що ОСОБА_4 одужав, в матеріалах провадження немає. Захисник зазначав, що обвинувачений продовжує хворіти та надав копію довідки МСЕК серії АВ № 0093858 про встановлення ОСОБА_4 з 15.09.2020 строком до 01.10.2023 року третьої групи інвалідності загального захворювання та копії висновку Бучанської багатопрофільної лікарні № 85 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України в м. Києві та Київській області» від 17.06.2020 про встановлення діагнозу ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, підстав, передбачених законом, для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 остаточного покарання за правилами ст.71 КК України, суд не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченому суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого не сприятиме виправленню засудженого.

Таким чином, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі на певний строк за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів до нього, суд прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, стосовно ОСОБА_4 закінчився 24.12.2022. Клопотань про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялося, тому суд не вбачає підстав для його обрання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 31, 100, 124, 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не застосовувати.

Після набрання вироком суду законної сили речові докази, а саме:

- цифровий носій інформації - оптичний DVD-R диск, що містить цифрові відео файли А 02_5501, А 03_5501, А 04_5501, А 06_5501, які визнані документом, що зберігаються у матеріалах кримінального провадження, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- документ, а саме цифровий носій інформації - оптичний DVD-R диск, що містить цифрові відео файли А 02 5501, А 03 5501, А 04-5501, А 06 5501, який додається до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17.10.2022, що зберігається у матеріалах кримінального провадження, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження;

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 2892/22 від 17.10.2022 в розмірі 220 (двісті двадцять) грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1