490/996/23 11.04.2023
н/п 1-кс/490/2902/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/996/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Херсон) ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого, зареєстроване місце проживання згідно зі статусом ВПО за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, за наступних обставин.

Станом на 24 лютого 2022 р. ОСОБА_4 перебував на посаді начальника ТСЦ №6541 (на правах відділу, м. Херсон) регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області. Згідно зі ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України, захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Херсонська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України, питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права представники влади Російської Федерації (далі - РФ), діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і почали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил РФ було тимчасово взято під контроль м. Херсон обласний центр Херсонської області та частину інших населених пунктів на території Херсонської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами. З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Херсонської області, які на даний час контролюються (контролювались) та утримуються (утримувались) російськими військами, представниками РФ залучаються особи з числа місцевого населення Херсонської області для формування органів місцевого самоврядування, які виконують функції виконавчих органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_4 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді начальника ТСЦ №6541 (на правах відділу, м. Херсон) регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, зокрема обласного центру м. Херсона, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ забезпечив функціонування на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсона, системи підприємств критичної інфраструктури, підпорядкованих окупаційній адміністрації РФ.

Так, з метою завдання шкоди України, вчиняючи дії спрямовані на системну допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора у становленні та зміцненні окупаційної влади, а також недопущення контролю української влади, в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ОСОБА_4 , починаючи з червня 2022 року по серпень 2022 року, перебуваючи на території м. Херсона, обійняв посаду «заместитель начальника строительно-монтажного эксплуатационного управления» у незаконно створеному окупаційною адміністрацією «Дирекции Государственное унитарное предприятие «Херсонская железная дорога»», будучи обізнаним про факт ведення РФ агресивної війни проти України, діючи умисно вчиняв дії спрямовані на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, шляхом здійснення заходів із налагодження роботи залізниці у Херсонській області, в т.ч. м. Херсоні, під патронатом Російської Федерації, за іноземним законодавством та стандартами, а також проведення ремонтних робіт з метою забезпечення залізничного сполучення між Херсонською областю та іншими територіями України, які перебувають під контролем ЗС РФ та окупаційних адміністрацій. Тим самим, було забезпечено належне функціонування залізничного сполучення між адміністративною територією РФ, окупованою територією АР Крим та Херсонською областю.

Дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 111-2 КК України, як чинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень та дій держави - агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави - агресора; добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто умисного особливо тяжкого злочину, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, маючи наявність знайомств з числі громадян іншої держави внаслідок зайняття адміністративної посади у незаконно створеному окупаційною владою підприємстві критичної інфраструктури, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, своїх колег та підлеглих серед працівників "окупаційної залізниці" уу Херсонській області, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які є свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань з метою "створення" собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину, знищити, сховати або спотворити будь-які з речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які на даний час не вилучені органом досудового розслідування, що свідчить про існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без права внесення застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених.

Підозрюваний, який свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, не визнав, та його захисник проти задоволення клопотання заперечили, просили про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, вказавши на відсутність ризиків, вказаних прокурором, набуття підозрюваним статусу ВПО та реєстрації місця його перебування у м. Миколаєві, а також на те, що підозрюваний ОСОБА_4 є потерпілим у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, 08.12.2022 р. внесено до ЄРДР за № 0000223.

09.02.2023 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, та цього ж дня затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

05.04.2023 р. постановою першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_10 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000223 від 08.12.2023 р. до 3 місяців, тобто до 09.05.2023 р.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, підтверджується даними: протоколу огляду інтернет видань від 04.01.2023 р., протоколів допиту свідків ОСОБА_11 від 05.01.2023 р., ОСОБА_12 від 05.01.2023 р., ОСОБА_13 від 05.01.2023 р., ОСОБА_14 від 05.01.2023 р., ОСОБА_15 від 09.01.2023 р., ОСОБА_16 від 11.01.2023 р., ОСОБА_17 від 29.03.2023 р., протоколів пред`явлення особи для впізнання від 05.01.2023 р., 09.01.2023 р., протоколів огляду предметів від 05.01.2023 р., 09.01.2023 р., списку телефонів працівників дирекції ГУП „Херсонская железная дорога, протоколу обшуку від 09.02.2023 р.

Досліджені у судовому засіданні дані у своїй сукупності є достатньо вагомими для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, згідно до Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5-328кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні в справі Фокс, Кепмбел і Хартлі проти Великої Британії від 30.08.1990 року (п.32), «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що дана особа могла вчинити злочин.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Також матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 , хоча і взятий на облік як внутрішньо-переміщена особа з зазначенням фактичного місця перебування за адресою: АДРЕСА_2 , до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, проте обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111-2 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що з урахуванням обставин ймовірно вчиненого ним кримінального правопорушення дає обґрунтовані підстави вважати, що існують ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду, а з огляду на обізнаність про осіб, які були його підлеглими, і можливості незаконного впливу на свідків з метою надання ними недостовірних показань, ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час досудове розслідування триває, встановлюються докази у вигляді речей та документів, що мають значення у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111-2 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який хоча і є не судимим, проте обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, характер та спосіб ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою, без права внесення застави і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не є можливим відповідно до положень ч.6 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, за наявності ризиків. зазначених у ст.177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК України - тримання під вартою.

Сам по собі факт наявності у підозрюваного реєстрації як внутрішньо-переміщеної особи у м. Миколаєві, сімейного стану, а також і статусу потерпілого у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, не свідчить про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, існування яких доведено прокурором у судовому засіданні, та не може бути підставою для незастосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 193, 194, 199 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, ОСОБА_4 строком на 34 дні в межах строку досудового розслідування, без права внесення застави.

Строк дії ухвали по 09 травня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисників про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт цілодобово - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1