провадження № 1-кс/631/2/23
справа № 631/260/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з боку сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_3 ,
з боки сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Каушани, Республіка Молдова, громадянина Республіки Молдова, із середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей або не працездатних осіб на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 24 квітня 2013 року Приморським районним судом міста Одеси за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у виді 6 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 27 листопада 2015 року відповідно до приписів статті 81 Кримінального кодексу України з невідбутим строком 6 місяців 3 дні,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 28, частиною 1 статті 115, пунктами 9, 12 та 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України,
08 лютого 2023 року за вхідним № 815/23-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку, передбаченому положеннями пункту 10 частини 2 статті 36 та частини 6 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 із письмовим клопотанням, складеним 08 лютого 2023 року, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 28, частиною 1 статті 115, пунктами 9, 12 та 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, яке було зареєстровано під єдиним унікальним № 631/230/23 (провадження № 1-кс/631/2/23) й відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 08 лютого 2023 року передане на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .
На даний час дане кримінальне провадження у підготовче судове засідання Нововодолазьким районним судом Харківської області не призначено, разом із тим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , продовженого ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2022 року, спливає 11 лютого 2023 року, що відповідно до частини 6 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України є підставою для звернення до слідчого судді з клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Як вказав прокурор, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 28, частиною 1 статті 115, пунктами 9, 12 та 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, та на даний час не втратили актуальності та продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: можливої спроби переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, зумовленої його обізнаністю із суворістю покарання у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується; незаконного впливу на потерпілих та свідків, які на даний час не допитані судом й відомості про яких, у тому числі адреси місця проживання та засоби зв`язку, відомі обвинуваченому; а також ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні низки умисних злочинів, які відносяться до особливо тяжких, що вказує на систематичний характер його протиправної поведінки.
Посилаючись на відсутність будь-яких підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу та наявність ризиків, які враховані судом відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 184 Кримінального процесуального кодексу України при обранні та продовженні останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також враховуючи, що на даний час вони не зменшились та продовжують існувати, сторона обвинувачення просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб.
У судовому засіданні прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання, з огляду на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. Підстави для зміни міри запобіжного заходу, на думку прокурора, відсутні, а характеризуючи особистість ОСОБА_4 дані не змінилися. А тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого на строк, що не може перевищувати двох місяців з огляду на наявність передумов, передбачених статтями 177, 178, пунктами 1 3 частини 1 статті 194, статтею 199 Кримінального процесуального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що ним отримано клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вранці та можливо перейти до його розгляду. Проти задоволення клопотання прокурора ОСОБА_4 заперечує та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для продовження його підзахисному строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на його думку, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Вислухавши позиції сторін з приводу заявленого клопотання, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, яке мають пряме або опосередковане значення при вирішенні порушеного питання, сумлінно і принципово здійснюючи свої повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, діючи у межах і відповідно до вимог процесуального та матеріального закону, а також ретельно перевіривши наявність об`єктивної необхідності й виправданості продовження застосування саме такого запобіжного заходу про яке йде мова у клопотанні, слідчий суддя приходить до наступного.
Положеннями частини 6 статті 34 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.
При цьому, з матеріалів справи убачається, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24 грудня 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор», який в подальшому неодноразово було продовжено.
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2022 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого відносно ОСОБА_4 продовжено на 60 днів, тобто до 11 лютого 2023 року включно.
Разом із тим, 06 листопада 2022 року набув чинності Закон України від 18 жовтня 2022 року № 2690-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» (далі Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року), яким внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.
Так, відповідно до частини 4 статті 176 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Приписами частини 6 статті 199 наведеного кодифікованого закону України (в редакції Закону України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року) визначено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.
Отже, наведеними положеннями Закону України надано право слідчому, за погодженням з прокурором, та прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідчому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.
У наведених нормах Закону законодавцем застосовано формулювання «до початку підготовчого судового засідання» (частина 1 статті 176 Кримінального процесуального кодексу України) та «до проведення підготовчого судового засідання» (частина 6 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України).
Таким чином, аналіз наведених положень статей, а саме статтей 176 та 199 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року), у взаємозв`язку з положеннями статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, дає підстави для висновку про те, що слідчий суддя наділений повноваженнями на розгляд клопотань слідчого та/або прокурора про застосування запобіжного заходу або його продовження лише у випадках коли обвинувальний акт надіслано (подано) до суду, однак підготовче судове засідання судом ще не призначено, або ж призначено, проте термін дії запобіжного заходу закінчується до дати проведення такого засідання.
Як вже зазначалося після зміни підсудності, підготовче засідання у даному кримінальному провадженні судом не призначено, а строк дії запобіжного заходу застосованого відносно ОСОБА_4 спливає, а відтак розгляд і вирішення клопотання прокурора, на даному етапі, віднесено до повноважень слідчого судді.
Положеннями частини 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може біти заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до положень статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому суд враховує положення частини 1 статті 131 вищевказаного нормативного акту України, які обумовлюють, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У статті 132 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
У цьому випадку, вимоги частин 1, 6 та 7 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України дотримано, а тому слідчий суддя вважає за можливе перейти до питання оцінки обставин вказаних стороною обвинувачення, як передумовою, яка слугує для продовження застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження про яке мова йде у клопотанні, з урахуванням наступного.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).
Перелік запобіжних заходів, які підлягають застосуванню наведений у статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, при цьому як вказано у частині 3 наведеної норми, найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, поміж іншого, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (пункти 4 та 5 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України)
Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Приписами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені пунктами 1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.
З положень статті 199 Кримінального процесуального кодексу України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у тому числі ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Судом з`ясовано, що ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 24 грудня 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.
У подальшому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не одноразово продовжувався та ухвалою колегії суддів Глобинського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2022 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого відносно ОСОБА_4 продовжено на 60 днів, тобто до 11 лютого 2023 року (включно) без визначення розміру застави.
В ході обговорення питання доцільності продовження дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, слідчим суддею встановлено, що ризики, які були враховані при застосуванні (обранні) та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досі продовжують існувати.
На підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, прокурором надані та дослідженні у судовому засіданні: копії протоколів допиту свідків ОСОБА_7 від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_8 від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_9 від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_10 від 22 грудня 2017 року, ОСОБА_11 від 21 грудня 2017 року, копія протоколу про проведення слідчого експерименту від 09 лютого 2018 року, за участю підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , копія протоколу про проведення слідчого експерименту від 09 лютого 2018 року, за участю підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 , копії висновків експерта Нововодолазького районного відділення судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 85-НВ/17 від 22 грудня 2017 року, № 117-НВт/17 від 16 лютого 2018 року, № 116-НВт/17 від 09 лютого 2018 року.
Разом із тим, слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено частиною 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України.
В даному випадку судовий розгляд кримінального провадження не розпочався, але наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Що стосується обставин здійснення ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність/недоведеності його вини, а також питання щодо допустимості доказів на підтвердження наявності або відсутності вини у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, слідчим суддею на даному етапі не вирішується та буде предметом дослідження суду під час судового розгляду.
В даному випадку, слід лише констатувати, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 28, частиною 1 статті 115, пунктами 9, 12 та 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України. При цьому санкція частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, санкція частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а отже відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України дані кримінальні правопорушення відносяться до особливо тяжких злочинів. При цьому характер інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень злочинів свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку.
Так, під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено такі відомості: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Молдова, зі середньою освітою, офіційного працевлаштування не має, неодружений, доказів щодо наявності на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків слідчому судді не надано. Має зареєстроване місце проживання на території Республіки Молдова, до вирішення питання щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неодноразово перетинав державний кордон України; фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де характеризується формально. Наведене у сукупності свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку останнього.
Також судом встановлено, що ОСОБА_4 вироком Приморського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2013 року був засуджений за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України із призначенням покарання у виді 6 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 27 листопада 2015 року відповідно до приписів статті 81 Кримінального кодексу України з невідбутим строком 6 місяців 3 дні.
ОСОБА_4 на час вирішення даного питання за своїм станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, до осіб із інвалідністю не відноситься, має типові соціальні зв`язки для особи його віку.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, норми Кримінального процесуального законодавства України не вимагають доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у даному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя відмічає, що в ухвалі слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24 грудня 2017 року про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та у наступних судових рішеннях про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було визнано дійсними ризики переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення та впливу на потерпілих й свідків.
В цей час останні є дійсними та не зменшились, адже указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі: 1) обставин даного кримінального провадження та 2) особистості обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).
Окрім іншого, суворість передбаченого покарання також є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Отже, у даній ситуації тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання ОСОБА_4 під вартою, проте окреслений у санкціях частини 1 та частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України строк у сукупності з іншими обставинами про особу обвинуваченого збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши під варту (продовжити строк тримання під вартою).
Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя також виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).
Тим самим, не виключена ймовірність того, що ОСОБА_4 не будучи обмежений у спілкуванні із потерпілими та свідками, яким відомі обставини вчинених злочинів, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, наявність ризику впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих й свідків та дослідження їх у судовому засіданні, що в даному випадку ще зроблено не було.
Станом на даний час усі потерпілі та свідки кримінального провадження не допитані, а тому і ризик є продовжуваним.
Реальним є досі ризик учинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення проти здоров`я особи та наразі останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених проти життя людини, яке (життя людини) відповідно до статті 3 Конституції України визначається найвищою соціальною цінністю.
Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів; на цей час як усі потерпілі, так і свідки у даному кримінальному провадженні не допитані, докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, проаналізувавши наявні дані, що характеризують обвинуваченого як особу, його соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованих йому кримінальних правопорушень, слідчий суддя доходить висновку, що вказані обставини об`єктивно вказують на наявність продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих й свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, що виправдовує подальше тримання ОСОБА_4 під вартою.
Щодо можливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, то суд з урахуванням даних, які його характеризують, тяжкості злочинів, у вчиненні яких ОСОБА_4 обвинувачується, стану здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні слідчого судді відсутні об`єктивні медичні застереження про неможливість перебування вказаної особи під вартою, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.
З огляду на викладене, слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та зможе запобігти ризикам, передбаченим положеннями статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені під час розгляду клопотання прокурора.
Відповідно, слідчий суддя сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 , та встановлена наявність ризиків, визначених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії, стороною захисту не наведено.
На даний час обставини, визначені приписами статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, є дійсними.
Окрім іншого, як зазначалося вище, доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_4 перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, слідчому судді не надано.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Також, на переконання слідчого судді, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого в рамках висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.
Застосований запобіжний захід кореспондується визначеним Кримінальним процесуальним законодавством України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.
Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених кримінальним процесуальним законодавством України.
Таке судове рішення, на переконання слідчого судді, не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Частиною 3 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України покладено на слідчого суддю/суд обов`язок, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Прокурор у судовому засіданні просив не визначати розмір застави ОСОБА_4 посилаючись на пункт 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
В даному випадку, беручи до уваги, що ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, які спричинили загибель двох людей, слідчий суддя враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кримінального процесуального кодексу України у відношенні обвинуваченого, не убачає підстав, аби визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 29, частинами 1 та 11 статті 31, статтею 33, частинами 5 та 6 статті 34, статтею 35, частиною 2 статті 110, частиною 5 статті 115, статтями 131 132, 134 138, 176 178, 182 184, 186, 193 194, 196, 197, 199, 205, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Продовжити застосований (обраний) відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 28, частиною 1 статті 115, пунктами 9, 12 та 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 09 квітня 2023 року (включно) без визначення розміру застави.
Зобов`язати прокурора Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 негайно повідомити близьких родичів ОСОБА_4 , про продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 09 квітня 2023 року (включно).
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» для відома та виконання.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме Харківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1