ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року у кримінальному провадженні 0001885 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Бахмутського району Донецької області, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 10 лютого 2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, оскільки існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій. Крім того ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни їх показань на його користь. Також ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, що вказує на те, що він може продовжити вчиняти кримінальні пр

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вказує, що обвинувачення відносно нього надумане та сфабриковане. Вказує, що в обґрунтування ризиків, прокурор використовує його попередню судимість, які він вже повністю відбув.

Також вказує на відсутність матеріалів кримінального провадження, оскільки вони були втрачені.

Заслухавши обвинуваченого за його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризиків переховування обвинуваченого від суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою зміни їх показань на його користь, а також ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у тому числі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років із конфіскацією майна, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, обвинувачений не одружений, дітей не має, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 , під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останьому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Що стосується посилання апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_5 не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності матеріалів кримінального провадження, не є слушними, оскільки згідно супровідного листа Краматорського міського суду Донецької області, матеріали матеріалів кримінального щодо ОСОБА_5 знаходяться на стадії передачі з одного суду до іншого, та ці обставини в умовах воєнного стану не є перешкодою для вирішенню питання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про порушення розумних строків розгляду справи з посиланням на те, що справа тривалий час не розглядається по суті, то вони є слушними, а тому колегія судді звертає увагу суду першої інстанції на недопустимість продовження існування даних обставин, та пропонується вжити всіх можливих та необхідних заходів для здійснення судового розгляду даної справи у розумні строки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року у кримінальному провадженні 0001885 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4