ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3383/19

Провадження № 11-кп/4820/56/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеконференції з Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 09 травня 2019 року за № 0000213 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за апеляційною скаргою прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлодар Республіки Казахстан, жителя по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розлученого, судимого:

-13.02.2019 року Кам`янець-Подільським міськрайсудом Хмельницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з встановленням іспитового строку на 3 роки,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він близько 11 год. 09 травня 2019 року знаходячись на проїзній частині навпроти житлового господарства по АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту на ґрунті довготривалих неприязних відносин з ОСОБА_7 , з якою проживає однією сім`єю, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілій три удари коліном правої ноги в область обличчя, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синяка в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка та підочні ділянки обох очей, ліву та праву виличні ділянки та 3-х садин в області носа, нижньої губи в середньому відділі, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також за вказаних обставин наніс удар правою ногою, взутою в черевик, в область лівої руки потерпілої, чим спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 13.02.2019 року за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Акцентує увагу, що під час досудового розслідування та в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_8 по обставинах умисного спричинення потерпілій ОСОБА_7 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, доведена, однак суд безпідставно виправдав його.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14 березня 2022 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду про зміст оскаржуваного судового рішення з коротким викладом вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, захисника та потерпілу, які заперечили проти такої, провівши з`ясування обставин провадження та перевірку їх доказами, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, ОСОБА_8 близько 11 год. 09 травня 2019 року, знаходячись на проїзній частині навпроти житлового господарства АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту на ґрунті довготривалих неприязних відносин з ОСОБА_7 , з якою проживає однією сім`єю, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілій три удари коліном правої ноги в область обличчя, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синяка в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка та підочні ділянки обох очей, ліву та праву виличні ділянки та 3-х садин в області носа, нижньої губи в середньому відділі, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також за вказаних обставин наніс удар правою ногою, взутою в черевик, в область лівої руки потерпілої, чим спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в процесі апеляційного розгляду доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів ОСОБА_8 не заперечував та ствердив обставини конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 в денну пору 09 травня 2019 року в с. Голосків Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, її переслідування з метою з`ясування стосунків, отримання потерпілою тілесних ушкоджень, подальшого відшкодування їй шкоди у розмірі 10000 грн., однак викладав свою версію подій.

Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка прямо вказала на ОСОБА_8 , як на особу, з якою мала черговий конфлікт в денну пору 09 травня 2019 року в с. Голосків Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, її переслідування обвинуваченим з метою з`ясування стосунків того дня, отримання від нього коштів в рахунок відшкодування шкоди, в тому числі моральної у розмірі 10000 грн., при цьому ствердила, що такі тілесні ушкодження отримала внаслідок падіння, а не нанесення їх обвинуваченим.

Наявність конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_7 в денну пору 9 травня 2019 року, переслідування ОСОБА_8 потерпілої ОСОБА_7 цього дня, наявність в неї на обличчі слідів крові по завершенню конфлікту ствердили допитані в процесі судового та апеляційних розглядів свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Показаннями лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_14 , який показав, що потерпілій спричинено ряд тілесних ушкоджень, у тому числі на обличчі. Ствердив, що виключається можливість отримання таких ушкоджень внаслідок падіння, як те стверджує потерпіла.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про надуманість показань потерпілої стосовно механізму отримання виявлених у неї тілесних ушкоджень внаслідок падіння.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.05.2019 року, з яких вбачається, що 09.05.2019 року ОСОБА_7 , відразу після конфлікту з обвинуваченим звернулась до органів поліції з приводу спричинення їй цього дня тілесних ушкоджень на обличчі та руці ОСОБА_8 та просила притягнути його до кримінальної відповідальності (а.п. 9, т. 3).

Змістом довідки № 3128 від 09.05.2019 року та витягу з журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів за 2019 рік стверджується, що за результатами огляду потерпілої ОСОБА_7 в Кам`янець-Подільському травматологічному пункті, фактично відразу після конфлікту з обвинуваченим в неї було виявлено переломи кісток носа та лівої ліктьової кістки (а.п. 10, 59, 61, т. 3).

Із даних висновку судово-медичного експерта № 167 від 14.05.2019 року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синяка в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка та підочні ділянки обох очей, ліву та праву виличні ділянки та 3-х садин в області спинки носа, нижньої губи в середньому відділі могли утворитися внаслідок дії тупого твердого предмету по механізму «удар», можливо коліном, та взутою ногою і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Тілесне ушкодження у вигляді перелому ліктьової кістки могло утворитися внаслідок удару тупим твердим предметом, можливо взутою ногою, і по ступені тяжкості відноситься до середніх тілесних ушкоджень, що призвело до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Всі наявні в потерпілої ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли утворитися за умов, які відповідають словам потерпілої і в термін вказаний в обставинах провадження, тобто внаслідок нанесення таких обвинуваченим (а.п. 13-14, т. 3).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту з таблицями ілюстрацій стверджується, що потерпіла ОСОБА_7 , в деталях, вказала місце та спосіб нанесення їх тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 (а.п. 50-58, т. 3).

Із даних протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 в присутності понятих, що виключало вчинення на нього будь-якого тиску та примусу, в деталях, вказав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 (а.п. 71-73, т. 3).

Змістом власноручної розписки потерпілої ОСОБА_7 стверджується, що ОСОБА_8 сплатив потерпілій 10000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди, що обвинувачений не заперечує (а.п. 190, т. 1).

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, як те стверджує місцевий суд, ні потерпілою, ні стороною захисту не надано.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного доказу щодо застосування відносно потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та інших осіб заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі твердження ґрунтуються виключно на міркуваннях та припущеннях сторони захисту, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та прокурора в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів дізнання та досудового розслідування на потерпілу, обвинуваченого чи свідків чинився тиск, в колегії суддів немає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , які покладені прокурором в основу обвинувального акту, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію кримінального правопорушення або про її відсутність з достовірністю випливають із матеріалів провадження. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

При цьому, суду належить дати аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано, не обмежуючись лише зазначенням прізвищ свідка або назви процесуального документа.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку має бути наведена оцінка доводів, на які обвинувачений послався на свій захист. Якщо потерпіла та обвинувачений у судовому засіданні змінили свої показання, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, з`ясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні.

Проте, ці вимоги закону під час розгляду провадження відносно ОСОБА_8 у повній мірі виконані не були. Як видно з оскаржуваного вироку, суд, всупереч вимогам закону, причини зміни показань потерпілою та обвинуваченим ретельно не перевірив та не з`ясував і належної оцінки зазначеним показанням в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні, не дав.

Так, дійшовши висновку, що твердження органів досудового розслідування та прокурора в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, не відповідають фактичним обставинам провадження та зумовлені їхньою хибною позицією, як убачається з мотивувальної частини вироку, належним чином не проаналізував наведені докази в сукупності з іншими доказами у провадженні та не зазначив мотивів, з яких відхилив ці докази та прийняв інші, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки, належним чином не перевірені доводи органів досудового розслідування та прокурора про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Суд не провів належний аналіз та не дав відповідної оцінки фактичним даним, які містяться в письмових доказах та показаннях свідків, а також потерпілої та обвинуваченого. У вироку відсутній системний аналіз змісту цих документів, відсутні посилання чому суд не взяв до уваги та відхилив показання свідків, дані письмових доказів, які прямо, беззаперечно та безпосередньо вказують на ОСОБА_8 , як на особу, яка спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Із наведених обставин вбачається, що суд першої інстанції не дав аналізу всім зібраним у провадженні доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілої, свідків, письмових доказах у провадженні, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не вмотивував свого висновку, з яких підстав та чому не прийняв до уваги показання ряду свідків та письмових доказів щодо безпосереднього спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а тому питань, що вирішуються судом при ухвалені вироку, зазначених у ст. 374 КПК України, не вирішив.

Суд виходив з того, що органами досудового розслідування та прокурором не доведена участь ОСОБА_8 у кримінальному правопорушенні, оскільки у провадженні не зібрано достатньо доказів вини останнього, а ті, що є в наявності не відповідають вимогам закону.

Однак, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він є помилковим, спростовується та суперечить матеріалам провадження.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував та ствердив наявність конфлікту з потерпілою 9 травня 2019 року, обставини переслідування її з метою з`ясування стосунків, фактичне отримання нею таких ушкоджень під час конфлікту в результаті падіння та подальше відшкодування ОСОБА_7 спричинених збитків внаслідок отримання тілесних ушкоджень.

З показань потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що вона мала конфлікт з ОСОБА_8 9 травня 2019 року, який переслідував її з метою з`ясування стосунків, фактичне отримання нею виявлених тілесних ушкоджень цього дня, отримання від обвинуваченого відшкодування спричинених збитків, в тому числі сплати моральної шкоди. При цьому, змінивши показання, ствердила, що вказані тілесні ушкодження, всі без виключення отримала внаслідок падіння.

Разом з тим, показаннями лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_14 повністю спростовується отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень внаслідок падіння, як стверджує остання, особливо на обличчі, що свідчить про непослідовність та надуманість її показань в цій частині.

Наявність конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_7 в денну пору 9 травня 2019 року, переслідування ОСОБА_8 потерпілої ОСОБА_7 цього дня, наявність в неї на обличчі слідів крові по завершенню конфлікту ствердили допитані в процесі судового та апеляційних розглядів свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Даними слідчих експериментів з таблицями ілюстрацій стверджується, що обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_7 , в присутності понятих та статистів, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на них, в деталях вказали місце, спосіб та механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим, при цьому повідомляли такі деталі вчинення кримінального правопорушення, які могли бути відомі виключно безпосереднім його учасникам.

Більше того, твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 щодо місця, способу та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень повністю узгоджуються як між собою так і з висновками судово-медичного експерта, що свідчить про їх правдивість та належність.

Місцевий суд, ухвалюючи вирок, відхилив та не прийняв до уваги дані вказаних процесуальних (слідчих) дій, виходячи з того, що названі процесуальні дії фактично є додатковим допитом, не відповідають фактичним обставинам провадження та їх проведенням не досягнуто мети встановленої законом.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитися не може. Так, відповідно до вимог чинного законодавства, якщо відомості повідомлено підозрюваним, потерпілим під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 95 КПК України.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком, належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь захисника, понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії, як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України.

Той факт, що в судовому засіданні обвинувачений та потерпіла змінили свої показання, не є підставою для визнання протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами, оскільки слідчий експеримент та показання є окремими процесуальними джерелами доказів.

Даними висновку судово-медичного експерта № 167 від 14.05.2019 року повністю стверджуються обставини спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень саме внаслідок нанесення ударів, а не падіння. Тобто спосіб та механізм їх спричинення повністю узгоджуються з первинними показаннями обвинуваченого та потерпілої відносно обставин вчинення кримінального правопорушення - нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

На переконання колегії суддів, подальші дії ОСОБА_8 по відшкодуванню шкоди, в тому числі моральної потерпілій ОСОБА_7 , відібрання в неї розписки про підтвердження таких дій, відсутність належного пояснення таких дій обвинуваченого, окрім як відшкодуванням шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, у сукупністю з іншими дослідженими колегією суддів доказами, безпосередньо свідчать про умисне спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілій.

Сукупність всіх встановлених колегією суддів обставин вчинення кримінального правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація поранень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого і потерпілої, що передувала події, їх стосунки, вказують про цілеспрямовані, обдумані і умисні дії ОСОБА_8 спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Місцевим судом, належним чином, не проаналізовані та дана помилкова оцінка вищеназваним доказам, які покладені в основу виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, а тому законні підстави для їх відхилення або недовіри у колегії суддів відсутні. Судом жодним чином не вмотивовано, чому він поклав в основу виправдувального вироку змінені, суперечливі докази.

Оголошена ОСОБА_8 підозра, кваліфікація його дій, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у обвинувальному акті, тобто при його складані прокурор повністю вирішив питання, зазначені в ст. 291 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та прокурором не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення ОСОБА_8 ґрунтується виключно на первинних показаннях потерпілої, оскільки його вина у вчиненні кримінального правопорушення доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених колегією суддів доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновку експерта, які спростовують твердження ОСОБА_8 і його захисника.

В провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необґрунтованого виправдувального вироку місцевого суду.

Аналізуючи всі досліджені в процесі апеляційного розгляду докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 , наніс потерпілій ОСОБА_7 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров`я, а тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, особу ОСОБА_8 , думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, обтяжуючі покарання обставини.

ОСОБА_8 раніше судимий, в період іспитового строку вчинив новий умисний злочин, не працює, по місцю проживання характеризується посередньо.

Обтяжуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставинами є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та стосовно особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах. Про інвалідність потерпілої обвинувачений не міг не знати, оскільки тривалий період проживав з нею однією сім`єю.

Пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставин колегією суддів не встановлено.

ОСОБА_8 вчинив не тяжкий злочин, який характеризується підвищеною суспільною небезпечністю, спосіб та механізм спричинення тілесних ушкоджень, наслідки, що настали.

Як стверджується матеріалами провадження, вину у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 не визнав навіть під тиском зібраних у провадженні доказів, даних про виявлення ним жалю в провадженні не встановлено.

Тому застосування до нього ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є не тяжким, його особу, враховуючи його підвищену суспільну небезпечність, спосіб та механізм спричинення тілесних ушкоджень, наслідки, що настали, скоєння кримінального правопорушення в період іспитового строку, враховуючи обтяжуючі покарання обставини, думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, лише у виді позбавлення волі, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 має бути призначено з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413, 418, 420, 439 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання обрати за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Кам`янець-Подільським міськрайонного суду Хмельницької області від 13.02.2019 року - 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2