ЄУ № 712/5656/22
Провадження №1-кп/712/311/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000741 від 13.06.2022 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мошни Черкаського району Черкаської області, громадянина України, освіта вища, не одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, пенсіонера, інваліда 2 групи, який не є депутатом,учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, бойових дій,зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2022 близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи напроти потерпілої ОСОБА_4 , умисно наніс останній тілесні ушкодження, -один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілої з лівої сторони в область щелепи та щоки, після чого ОСОБА_7 схопив обома руками потерпілу за ліву руку і почав сильно давити в області кисті та хватаючи руку від кисті до передпліччя, почав викручувати, внаслідок чого в результаті своїх умисних дій, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/436 від 27.07.2022, ОСОБА_7 , заподіяв потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді:крововиливів обличчя, лівої верхньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення- проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав і пояснив суду, що умисно тілесних ушкоджень ОСОБА_4 він не завдавав. Під час словесного конфлікту, який виник між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 він випадково задів рукою ОСОБА_4 , тим самим наніс їй удар. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 не визнав, оскільки умислу на завдання тілесних ушкоджень у нього не було. Також вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з нього витрат, понесених потерпілою на надання їй професійної правової допомоги.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні його вина була підтверджена в ході судового розгляду на підставі показань потерпілої, свідків та інших зібраних у встановленому порядку доказів, досліджених в судовому засіданні, які є належними, допустимими, достатніми та узгоджуються між собою.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 29.05.2022 близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї її будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту наніс їй тілесні ушкодження, а саме : удар кулаком правої руки по обличчю з лівої сторони в область щелепи та щоки, потім схопив обома руками за її ліву руку і почав сильно давити в області кисті та хватаючи руку від кисті до передпліччя, почав викручувати, внаслідок чого завдав тілесних ушкоджень. Після отриманих тілесних ушкоджень вона звернулася до лікувального закладу. Наполягає на суворому покаранні обвинуваченому ОСОБА_7 та на відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснив, що він мешкає разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 . 29.05.2022 близько 21 год. 00 хв. він перебував в приміщенні будинку та почув галас на території подвір`я. Коли він вийшов з будинку, то побачив, що на території домоволодіння знаходилися його дружина - ОСОБА_4 , та сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..Між ними відбувалася словесна перепалка, в ході якої його дружина та ОСОБА_8 намагалися вигнати ОСОБА_7 з території його подвір`я. Особисто він не бачив, як ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень його дружині.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що 29.05.2022 року ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння прийшов на територію її будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_3 та влаштував сварку з приводу того, ніби вона забрала його сумку та не віддавала. В той час, почувши крики на територію домоволодіння зайшла сусідка ОСОБА_4 та вони разом намагалися заспокоїти ОСОБА_7 , але останній на зауваження не реагував. Коли вони з ОСОБА_4 пішли до будинку останньої за адресою: АДРЕСА_2 , туди прибіг ОСОБА_7 , та не припиняючи свої протиправні дій, продовжуючи конфліктувати, не реагуючи на вимогу ОСОБА_4 покинути територію її подвір`я завдав останній удар рукою в область обличчя, та викручував руку.

Також вина ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами - матеріалами кримінального провадження, а саме:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.06.2022;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14.07.2022 з фото таблицею до протоколу слідчого експерименту проведеного за участю потерпілої ОСОБА_4 від 14.07.2022, згідно якого остання зазначила про механізм завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14.07.2022 з фото таблицею до протоколу слідчого експерименту проведеного за участю свідка ОСОБА_8 від 14.07.2022, згідно якого остання пояснила, що нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ;

-висновком експерта №02-01/436 від 15.07.2022 відповідно до якого, у ОСОБА_4 мали місце ушкодження : крововилив обличчя, лівої верхньої кінцівки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які вона вказала у протоколі проведення слідчого експерименту від 14.07.2022 так і за обставин, які вказала ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 14.07.2022 .

Досліджені докази у своїй сукупності є логічними, послідовними, узгоджуються один з одним, відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.

Під час виступу в судових дебатах захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з суттєвими порушеннями права на захист та не доведенням вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку.

В обгрунтування клопотання захисник зазначив, що відсутні будь-які належні докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» даного кримінального проступку. На думку захисника, допитані в судовому засіданні потерпіла та свідки надавали суперечливі пояснення з приводу обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та завдання тілесних ушкоджень.

Крім того, захисник зазначив, що в діях ОСОБА_7 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - прямий умисел.

Оскільки умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 у ОСОБА_7 не було. Тілесні ушкодження ОСОБА_4 , були завдані випадково під час словесного конфлікту.

Також захисник зазначив, що під час досудового розслідування було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

Розглянувши дане клопотання в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оцінюючи в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення докази, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає їх чіткими, достатньо переконливими та узгодженими між собою.Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у свідків та потерпілої не було причин обмовляти обвинуваченого, їх показання є послідовними і підтверджені іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Аналізуючи ці докази, суд критично оцінює показання ОСОБА_7 дані ним в судовому засіданні, взявши за основу свідчення потерпілої ОСОБА_4 та свідків, які вони давали в ході судового розгляду, де вони детально, послідовно і конкретно вказували на факти і обставини завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 . При цьому їх свідчення узгоджуються з протоколами проведення слідчого експерименту та висновком судово-медичного експерта про наявність тілесних ушкоджень, їх характер, механізм утворення. Такі покази потерпілої можуть покладатися в основу вироку, при цьому слід прийняти до уваги, що потерпіла допитувалася будучи попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Стосовно посилання захисника ОСОБА_6 на відсутність в обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на завдання тілесних ушкоджень, то суд вважає їх безпідставними, оскільки під час судового розгляду даного кримінального провадження, судом, на підставі ретельно досліджених доказів, а саме: показань свідків та письмових доказів встановлено, що ОСОБА_7 мав умисел на завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .

Що стосується посилання захисника обвинуваченого на істотні порушення прав людини і основоположних свобод, зокрема порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист під час досудового розслідування, то суд вважає їх безпідставними, оскільки під час розгляду даного кримінального провадження, судом встановлено,що під час досудового розслідування обвинуваченому роз`яснювалося його право мати захисника, але останній відмовився, як і відмовився надавати будь які покази відповідно до вимог ст.63 Конституції України.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) , передбаченого ч.1 ст. 125 КК України згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини суд вважає способом захисту та способом ухилення від покарання, або пом`якшення його, так як його вина підтверджується дослідженими вище доказами.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд не вбачає обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків. Відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується посередньо, є інвалідом другої групи загального захворювання по зору, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Таким чином, виходячи із загальних принципів призначення покарання, враховуючи в сукупності наведені обставини, характер вчиненого кримінального правопорушення, їх наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст.125 КК України, і таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Застосування покарання у вигляді громадських робіт суд вважає неможливим, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 56 КК України громадські роботи не застосовуються зокрема до інвалідів першої і другої групи. Застосування покарання у виді виправних робіт відповідно до вимог ч.2 ст. 57 КК України не може бути застосовано, оскільки обвинувачений досяг пенсійного віку.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до вимог ст.128 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпіла ОСОБА_4 звернулася до суду із цивільним позовом про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 547,60 грн. та 15000 грн. в рахунок завданої моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги понесенням нею витрат на лікування в наслідок отриманих з вини обвинуваченого тілесних ушкоджень, що складає матеріальну шкоду, а також фізичним болем, душевними стражданнями, що становить моральну шкоду, яку потерпіла оцінює у розмірі 15000,00 грн.

Зі змісту позовної заяви позивач зазначає, що вона витратила суму у розмірі 547,60 грн. на медикаментозне лікування, але до позовної заяви на надано фіскальних чеків з аптеки, та не підтверджено, чи придбала ці ліки чи ні потерпіла ОСОБА_4 . У відповідності до положень ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які мають свідчення про обставини, що мають значення для справи, для вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі, або належним чином завіреної копії. В даному разі для вирішення спору необхідні товарні фіскальні чеки, квитанції якими підтверджується, що саме придбані ці ліки для лікування та їх вартість, однак жодного чека до позовної заяви не додано. За таких підстав потерпіла ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів підтвердження понесення матеріальних збитків, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Що стосується позовних вимог про стягнення з обвинуваченого на користь цивільного позивача ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру не майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає встановленим, що потерпілій ОСОБА_4 неправомірним діями обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяна моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілої за своє здоров`я та життя під час протиправних дій ОСОБА_7 , моральних переживаннях потерпілої, в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, порушенням нормальних життєвих зв`язків і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням та необхідністю відвідувати правоохоронні органи.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_4 і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпіла отримала внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

09.02.2023 року в судовому засіданні представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн. В обгрунтування понесених витрат, адвокат ОСОБА_5 надав договір про надання правової допомоги від 29.09.2022 року, акт прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 29.09.2022 року, детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 09.02.2023 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.02.2023 року.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні не погодилися із сумою, яку просить стягнути представник потерпілої, так як така є явно завищеною.

З досліджених судом письмових доказів, наданих в обгрунтування понесених витрат, судом встановлено, що понесені потерпілою ОСОБА_4 процесуальні витрати у кримінальному провадженні у вигляді витрат на професійну правову допомогу, документально підтверджені лише на суму 5000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 .

Витрати не залучення експерта по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжній захід відносно ОСОБА_7 не обирався, підстав для його обрання не вбачається. Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Заяву представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_3 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат за а надання професійної правової допомоги.

В іншій частині вимог про стягнення витрат нанадання професійної правової допомоги - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається підвартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1