ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001805 від 19.06.2022 року, за апеляційною скаргою прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2022 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карапчів Чернівецького району Чернівецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загально середньою освітою, здобувача освіти в Глибоцькому професійному ліцеї, неодруженого, офіційно непрацюючого, раніше не судимого,,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України, -

УСТАНОВИЛА:
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.299 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.6 ч.3 ст.76 КК України: - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, а саме здійснювати волонтерську діяльність у притулку для тварин (МКП "Центр стерилізації тварин" вулиця Південно-Кільцева

ЄУНСС: 715/2467/22 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8
НП: 11-кп/822/457/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.299 КК України
47, м. Чернівців Чернівецької області, 58000) не рідше двох разів на місяць протягом іспитового строку; - на час іспитового строку під час проведення дозвілля утриматись від вживання алкогольних напоїв.

Скасовано ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка обрана йому ухвалою Глибоцького районного суду від 19.09.2022 року звільнивши його з під варти в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 з іспитовим строком визначено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 3398 (три тисячі триста дев`яносто вісім) гривень 04 копійки.

Вирішено долю речових доказів.

Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 03.06.2022 року з метою спричинення загибелі тварини придбав у мешканця с. Карапчів ОСОБА_9 . Надалі близько 17 год. 00 хв., на березі річки Сірет, в межах с. Карапчів Чернівецького району, Чернівецької області, ОСОБА_6 після вживання алкогольних напоїв у присутності свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисле направлений на жорстоке поводження з твариною, на спричинення загибелі тварини жорстоким способом, знущання над павичем, який відноситься до хребетних тварин, типу хордових, клас великі птахи, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно, протиправно, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи щодо поводження з тваринами, в порушення вимог п.6 ч.2 ст.18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», яким передбачено, що при поводженні з тваринами не допускаються дії, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, реалізуючи свій умисел щодо жорстокого поводження з твариною, нехтуючи правилами суспільної моралі, усвідомлюючи, що своїми діями завдає павичу біль та страждання та тілесні ушкодження, демонструючи задоволення від своїх дій та вихваляння перед присутніми, тим самим пропагуючи дії, що мають ознаки жорстокого поводження з тваринами, активним способом, використовуючи фізичну силу з особливою жорстокістю, утримуючи павича правою рукою за шию, наніс ним 4 (чотири) удари об землю, чим спричинив тілесні ушкодження не сумісні із життям, які призвели до загибелі даної тварини.

Таким чином, суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.299 КК України, а саме жорстоке поводження з твариною, що належить до хребетних, яке спричинило тварині тілесні ушкодження, які призвели до її загибелі, вчиненні у присутності неповнолітнього, з особливою жорстокістю та активним способом, та у пропаганді дій, що мають ознаки жорстокого поводження з тваринами.

На вказаний вирок прокурор Спеціалізованої екологічної прокуратури обласної прокуратури ОСОБА_14 подала апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що вона не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд прийшовши до висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України не в достатній мірі врахував, що ним скоєно умисний тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, який посягає на громадську безпеку, з особливою жорстокістю, та полягає у знущанні над беззахисною слабкою твариною, не спроможною дати відсіч, а також у пропагуванні такої поведінки, у тому числі перед неповнолітнім, обурення в суспільстві на всеукраїнському інформаційному просторі.

Стверджує, що суд не зважив і на обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме на те, що заради забави та знущання над павичем ОСОБА_6 придбав цю дороговартісну птицю в той час, коли в країні оголошений воєнний стан, мільйони українців заощаджують щоб допомогти армії, переселенцям або ж просто забезпечити виживання своїх сімей.

Зазначає, що не погоджується із визнанням судом, як пом`якшуючої ту обставину, що батько засудженого перерахував на рахунок ЗСУ кошти в сумі 18000 грн., оскільки власні кошти ОСОБА_6 витратив на підготовку до злочину, і лише під час вирішення судом питання про продовження строку тримання під вартою, були сплачені указані кошти з кишені батька, цей факт може бути визнаний, як такий, що позитивно характеризує особу обвинуваченого, а не обставиною, яка пом`якшує покарання.

Також суд безпідставно посилався у рішенні на активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину, не зазначивши у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Не погоджується прокурор і з висновком суду про те, що обвинувачений фактично за своїм розвитком ще неповнолітня дитина, оскільки згідно висновку судово-психологічної експертизи ОСОБА_6 розумів значення своїх дій, керував ними, експертом не було зазначено про те, що розвиток обвинуваченого не відповідає повноліттю.

Відзначає, що судом надана оцінка колективному зверненню односельчан ОСОБА_6 у відриві від інших обставин, проігноровано той резонанс, який висвітлений у соціальних пабліках журналістами та громадськими організаціями, які засуджували поведінку останнього та вважали, що справедливим буде реальне покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг не надходило.
Однак надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_15 , згідно якого він просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що апеляційна скарга прокурора не містить конкретних посилань на порушення судом першої інстанції норм закону.

Стверджує, що єдиним мотивом сторони обвинувачення для скасування оскаржуваного вироку та призначення його довірителю покарання без застосування ст.75 КК України є направлення до органу прокуратури звернень громадських організацій з вимогою суворого покарання для ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні жорстокого поводження з твариною, що належить до хребетних, яке спричинило тварині тілесні ушкодження, які призвели до її загибелі, вчинені у присутності неповнолітнього, з особливою жорстокістю та активним способом, та у пропаганді дій, що мають ознаки жорстокого поводження з тваринами, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Стороною обвинувачення оскаржується правильність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Зі змісту ст.ст.50, 65 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з загальними засадами призначення покарання, визначеними ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В той самий час, в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який належить до тяжких злочинів проти громадського порядку та моральності; особу винного, який раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання та за місцем навчання, його молодий вік, спосіб життя, те, що на момент скоєння злочину здобував освіту та неофіційно працював на автосервісі; наявність обставин, які пом`якшують покарання, до яких суд відніс: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільна допомога у вигляді перерахунку грошових коштів ЗСУ України та обставин, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, суд надав оцінку не тільки окремому вчинку обвинуваченого, але й встановив відсутність нахилу у обвинуваченого на вчинення кримінальних правопорушень та надав оцінку особистості обвинуваченого.

Одночасно, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, відповідно до вимог зазначеної статті, крім зазначених вище обставин, врахував також те, що обвинувачений має постійне місце проживання, його молодий вік, те, що він раніше не судимий.

З урахуванням наведених обставин, а саме даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обставини, яка обтяжує покарання, суд дійшов правильного висновку про призначення останньому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, а також можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано резонанс даного кримінального провадження, яке спричинило справедливе обурення в суспільстві, то, на переконання колегії суддів, вони жодним чином не спростовують висновку місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що приписами ст.94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, при цьому, згідно позиції Європейського Суду з прав людини, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але бути вільним і від думки спостерігачів, при цьому, думка спостерігачів є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можуть їх сумніви бути об`єктивно обґрунтованими (Інкаль проти Туреччини, п.71).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч.2 ст.78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст.76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_6 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим та чому його виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, то покликання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом кримінального закону, що потягло невиправдану м`якість призначеного обвинуваченому покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Безпідставними є доводи прокурора і щодо помилкового врахування судом, як пом`якшуючу обставину добровільну допомогу у вигляді перерахунку грошових коштів ЗСУ України, так як вказані гроші були внесені батьком засудженого лише після вирішення питання районним судом про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак і після винесення вироку засудженим ОСОБА_6 було продовжено добровільну допомогу ЗСУ України, яка виражалася у перерахунку його грошових коштів на підтримку ЗСУ України, що спростовує доводи прокурора.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України є обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, як про те зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст.412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури обласної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3