Справа № 183/4229/23
№ 1-кп/183/1293/23

У Х В А Л А
12 квітня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.
17.02.2023 року під час здійснення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи своє клопотання тим, що ризики передбачені п.п.1,5 ч. 1. ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання існують і на цей час, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тому існує реальна можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання у виді реального позбавлення волі у разі визнання його винним судом, а також продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, враховуючи особу винного.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 проти заявленого клопотання заперечував, оскільки його підзахисний визнаючи свою вину частково, наміру перешкоджати встановленню істини по справі не має, до затримання був працевлаштований, хоча й не офіційно, працюючи по договорам, а тому просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, запевнивши суд, що його підзахисний буде виконувати покладені на нього обов`язки.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника, одночасно просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем його реєстрації.
Прокурор проти заявленого клопотання сторони захисту заперечував, вважаючи його не обґрунтованими, оскільки на його думку більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, суд, вважає за необхідне в даному випадку продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, встановлена наявність ризиків, передбачених п.1,п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися і продовжують існувати, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується 15.04.2023 року.
Разом з тим, у досудовому звільненні (справа «Смірнови проти Росії» (п. 59)), особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі "Вемгофф проти Німеччини".
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для тримання особи під вартою наявність із боку обвинуваченого таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання обвинуваченого під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
При цьому суд, враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу обвинуваченого та характер висунутого проти нього обвинувачення, тяжкість покарання, що йому загрожує, у їх взаємозв`язку з можливими вказаними ризиками, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим його процесуальних обов`язків. Так, Європейський суд з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризику переховування».
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення вказаних ризиків, встановлених щодо ОСОБА_3 , під час обрання запобіжного заходу, які не зменшилися і себе не вичерпали у менш обтяжливий спосіб, оскільки на даний час судове провадження тільки розпочате, а тому вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт, суд, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі стороною захисту не доведено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 350 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 08 червня 2023 року включно.
Копію ухвали направити для виконання командиру батальйону конвойної служби №1 ГУНП в Дніпропетровській області та начальнику Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)".
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт - відмовити.
Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1