Дата документу 20.02.2023 Справа № 317/2652/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2652/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/692/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 6 лютого 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, не працюючого, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 квітня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 6 лютого 2023 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 квітня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення цілодобово.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що вказані органом досудового розслідування ризики не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що щодо ризику переховування від органу досудового розслідування, прокурора або суду, то ОСОБА_7 під час проведення за його участю першочергових слідчих дій жодного опору не чинив, проживав у м. Запоріжжі.

Зауважує, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення цілодобово, із застосуванням електронного засобу контролю, достатньою мірою буде забезпечувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Крім того вказує, що щодо ризику впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні то, ОСОБА_7 зі свідками у кримінальному провадженні не спілкується, більш того, заборона судом у відповідності до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України спілкуватися зі свідками та іншими підозрюваними, достатньою мірою буде унеможливлювати вказаний ризик.

Звертає увагу на те, що від жодного свідка заяв про те, що ОСОБА_7 здійснює на них вплив не надходило, матеріалами, доданими до клопотання, ризик незаконного впливу не підтверджується.

Зауважує, що у справі наявні ще обвинувачена, яка перебуває на волі, і за таких обставин також жодного впливу на свідків не здійснювалось.

Вказує, що щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, має місце проживання.

Крім того зазначає, що сама по собі наявність письмового повідомлення про підозру та обвинувального акту, без існування ризиків, не може бути підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений вже майже 2 роки перебуває під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав, що обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою і суд неодноразово відмовляє у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у зв`язку із тим, що документально не підтверджено наявність у обвинуваченого житла. Зазначив, що інша обвинувачена особа перебуває на волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу без доповнень.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що з огляду на обставини вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить запобігання встановлених ризиків.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Крім того, колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції, що ризик незаконного впливу на свідків не зменшився та досі існує, оскільки як вбачається із оскаржуваної ухвали, у даному кримінальному провадженні досі не допитано свідків, у зв`язку із чим, обвинувачений може незаконно впливати на них з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення ряд умисних злочинів, вчинених із корисливим мотивом, що свідчить про достатньо високий ризик вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не працює, корисливою працею не займається, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у виготовленні психотропних речовин в особливо великому розмірі з метою збуту, що у сукупності також підтверджує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відтак, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеними, а доводи з приводу їх відсутності необґрунтованими.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Посилання на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має місце проживання та раніше не судимий, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Колегія суддів вважає, що ці обставини не є безумовними підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 6 лютого 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 квітня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4