Справа № 346/2844/21
Провадження № 11-кп/4808/184/23
Категорія ч.4 ст.187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2023 року продовжено ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08 квітня 2023 року включно .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, рішення суду першої інстанції необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Звертає увагу суду на те, що суддя першої інстанції ОСОБА_1 неодноразово відхиляла роз`яснення свого рішення щодо продовження строків тримання під вартою, ігнорує клопотання про дослідження доказів, на які він вказував.

Посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі викладені висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи. Прокурор не навів достовірних даних про неможливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, а тільки посилається на перелік доказів та тяжкість кримінального правопорушення.

Звертає увагу на розумні строки розгляду вказаного кримінального провадження щодо нього, оскільки з часу його затримання пройшло більше двох років, а сторона обвинувачення надала суду всі письмові докази.

Просить апеляційний суд взяти до уваги, що клопотання прокурора є необґрунтованим. Стороною обвинувачення не надано до суду будь-яких доказів про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому суд безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить апеляційний суд звернути увагу на висновок суду першої інстанції, який не відповідає вимогам та порядку розгляду заяв та клопотань, які надходять до суду від сторін учасників судового провадження, що є грубим порушенням процесуальних норм.

Вважає, що судом першої інстанції порушено загальні положення кримінального процесуального законодавства України при розгляді справи. А також зазначає, що судом взагалі не досліджувалися питання обґрунтованості обвинувачення в скоєнні інкримінованого йому злочину.

На його думку, рішення суду є таким, що прийняте з грубим порушенням норм процесуального закону та принципів об`єктивності, неупередженості, таким, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Зазначає, що у зв`язку із вказаними грубими порушеннями вимог КПК України, ним було подано заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , однак вказана суддя на місці в залі суду відмовила у задоволенні такої заяви, чим грубо порушила вимоги кримінального процесуального законодавства.

Просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду 08 лютого 2023 року і застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст. 202 КПК України та звільнити його з під варти в залі суду.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їхні захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно до ст.12 КПК України, є особливо тяжкими злочинами.

Прокурор у кримінальному провадженні подав письмові клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк запобіжного заходу закінчується 13 лютого 2023 року, а встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Під час розгляду клопотань прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , особи обвинувачених та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, є те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів і у разі визнання їх винуватими, ризик втечі для них може бути менш небезпечним ніж призначене покарання і процедура його відбування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є особливо тяжкими злочинами, за які передбачені покарання у вигляді позбавлення волі позбавлення від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує їх тримання під вартою та унеможливлює застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Доводи апеляційних скарг про те, що відсутні докази існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд враховував не лише тяжкість злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про їх особи, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що у тому випадку, коли наявність певних ризиків щодо можливої неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка може зашкодити інтересам правосуддя, встановлено сукупністю інших судових рішень по цьому кримінальному провадженню, то висновок про те, що вищевказані ризики вже перестали існувати потребує належного обґрунтування та посилання на конкретні обставини, які свідчать про те, що на цій стадії розгляду кримінального провадження обвинуваченому може бути обраний більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Колегія суддів враховує, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час (оголошення тривоги, відсутність електропостачання, недофінансування та неналежне кадрове забезпечення, і т.п.) та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявні ризики неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, які були правовою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати та є достатньо вагомими і судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що ці ризики вже перестали існувати або втратили своє важливе значення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених, апеляційний суд повинен уникати наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні та оцінці доказів, які мають значення для розгляду кримінального провадження щодо доведеності висунутого обвинувачення, яке здійснюється судом першої інстанції, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції повинен відбуватись впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що ним було подано заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , однак остання безпідставно в порушення вимог закону відмовила у задоволенні заяви про відвід, чим грубо порушила вимоги кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку питання щодо неупередженості та законності складу суду носить опосередкований характер, оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого вирішується складом суду, який розглядає дане кримінальне провадження по суті.

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається. що вищевказаний відвід судді ОСОБА_1 заявлений обвинуваченим у зв`язку з тим, що на його переконання суддя не забезпечує справедливий розгляд кримінального провадження, яке стосується висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, колегія суддів неодноразово вказувала на те, що розгляд апеляційним судом скарг на продовження строку тримання під вартою повинен забезпечити незалежність та об`єктивність суду, який розглядає провадження і не повинен виглядати як намагання втрутитись у цей процес та вплинути на його результати, а тому , враховуючи мотиви заявленого відводу, питання неупередженості та законності складу суду, який розглядає кримінальне провадження може бути перевірено належним чином під час розгляду провадження за скаргами на остаточне рішення суду першої інстанції, яке буде ухвалено за результатами розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційних скаргах, не встановлено, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,331,376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2023 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4