КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув'язнення у строк покарання, -

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув'язнення у строк покарання.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що перебування засудженого у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили для розгляду інших питань, пов`язаних із виконанням вироку не надає йому право на зарахування такого терміну у строк покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, отже підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року та постановити нову, якою зарахувати термін попереднього ув`язнення з 28 грудня 2018 року по 07 червня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Апелянт вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою.

Вказує на те, що суд не в повному обсязі дослідив наявні в матеріалах справи документи, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема клопотання засудженого з додатками.

Засуджений вважає, що його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» під час розгляду в Оболонському районному суді міста Києва справи № 756/17343/17 провадження 1-в/756/1/21, а саме період з 28 грудня 2018 року по 07 червня 2021 року підлягає зарахуванню відповідно Закону України № 838-VIII, оскільки у строк попереднього ув`язнення зараховується перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення, для проведення слідчих дій, або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Апелянт вказує на те, що під час виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року, була постановлена ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року про його етапування до установи попереднього ув`язнення, до якої він прибув 28 грудня 2018 року.

При цьому, засуджений звертає увагу на те, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року його клопотання задоволено частково та резолютивну частину вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року в частині обрахування строку покарання ОСОБА_6 викладено в такій редакції: «Строк покарання рахувати з 30 червня 1999 року».

Отже, вважає, що поза увагою суду залишилось те, що його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 28 грудня 2018 року по 07 червня 2021 року здійснювалось під час відбування покарання за вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року та в межах того самого кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів провадження вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 93 п.п. «ж, з, і», ст. ст. 19, 93 п.п. «ж, і», ст. 142 ч. 3 КК України в редакції 1960 року, за ст. ст. 307 ч. 2, 263 ч. 1 КК України в редакції 2001 року, із застосуванням ст. 42 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року резолютивну частину вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року в частині обчислення строку покарання ОСОБА_9 постановлено викласти в такій редакції: «Строк покарання ОСОБА_9 рахувати з 30 червня 199 року».

Періодом попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, за яким було щодо нього та інших осіб ухвалено вирок Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року, вважати період з 30 червня 1999 року по 21 липня 2005 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання, призначеного вироку Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року, його попереднє ув'язнення у даному кримінальному провадженні у період з 30 червня 1999 року по 21 липня 2005 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».

29 липня 2021року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_6 , подане в порядку п. 14, 15 ч. 1 ст. 537 та п. 4 ч. 2 ст. 538 КПК України, в якому засуджений просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання термін його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 28 грудня 218 року по 07 червня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 рокувідмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що період перебування в установі попереднього ув`язнення під час виконання вироку, в розумінні КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» не є попереднім ув`язненням, оскільки вирок, який був ухвалений у такому кримінальному провадженні вже набув законної сили.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі щодо наявності підстав для зарахування йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у строк відбування покарання строку тримання його під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 28 грудня 2018 року по 07 червня 2021 року, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 КК України у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з наведеною нормою закону у строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження та перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Отже, з викладеного вбачається, що у строк попереднього ув`язнення включається лише строк перебування особи в установах попереднього ув`язнення під час розгляду кримінального провадження, тобто до моменту набрання законної сили остаточного рішення, ухваленого у кримінальному провадженні.

При цьому вирішення питань пов`язаних із виконанням вироку не є розглядом кримінального проводження.

Як вбачається із клопотання ОСОБА_6 , з 28 грудня 218 року по 07 червня 2021 року засуджений перебував в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Оболонського районного суду від 10 липня 2018 року про етапування для розгляду його клопотання, поданого в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Отже у вказаний засудженим період часу, ОСОБА_6 перебував в ДУ «Київський слідчий ізолятор» під час вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, кінцевим строком попереднього ув`язнення є набрання вироком щодо особи законної сили.

При цьому апеляційний суд зазначає, що сам факт перебування ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» після набрання вироком, яким його було засуджено до позбавлення волі, законної сили не може вказувати на відновлення статусу особи як попередньо ув`язненої.

Отже подальший період перебування засудженого в слідчому ізоляторі не може розглядатися як попереднє ув`язнення та не може перераховуватися за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року).

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо наявності підстав для зарахування йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у строк відбування покарання термін з 28 грудня 2018 року по 07 червня 2021 року не ґрунтується на вимогах закону, отже відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4