Номер провадження: 11-сс/813/16/23
Справа № 946/6652/22 1-кс/946/2321/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі матеріали кримінального провадження № 0000918 за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше судимого, останній раз 31.05.2022 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.213 КК України на 1 рік обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 години по 07:00 годину наступної доби без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) не залишати місце фактичного проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з 20:00 години по 07:00 годину наступної доби, без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

2) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Запобіжний захід встановлено на строк до 26.11.2022 року.

Встановлені судом обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, за ознаками незаконної порубка дерев у лісових насадженнях, що заподіяли істотної шкоди, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення доведена наявними у кримінальному провадженні доказами, санкція ч.2 ст.246 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 свідчить, на думку апелянта, про доведеність ризику переховування від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання. Прокурор зауважує про те, що ОСОБА_8 будучи за засудженим до покарання не пов`язаного із позбавленням волі, продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не відповідає стандартам охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора про підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_8 , захисника, про заперечення проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 28.09.2022 затримано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України. 29.09.2022 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 246 КК України, а також ОСОБА_8 30.09.2022 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя встановив наступні обставини, а саме обґрунтованість пред`явленої підозри наявними в матеріалах провадження доказами, доведеність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи про міру покарання, яка може бути застосована до нього, оскільки у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Разом з цим ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, слідчим та прокурором не доведений, відсутні будь-які докази намагань такого впливу.

З зазначеними мотивами прийнятого слідчим суддею рішення погоджується суд апеляційної інстанції.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі тяжкість покарання не може бути виправданням утриманню під вартою.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, доводи про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу обґрунтовані фактично посиланням на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 в разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України, що саме по собі не може бути прийнято до уваги за відсутності інших обставин, які оцінюються в сукупності.

Апелянтом зазначено відомості, які були предметом перевірки в суді першої інстанції і при цьому не спростовано висновки слідчого судді про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, не прийнято до уваги, що фактично запобіжний захід виконуватиметься в умовах контролю органів досудового розслідування за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, що жодним чином не вказує про недоцільність застосування такого запобіжного заходу.

У контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 не встановлено.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування судового рішення та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія судді не знаходить, тому апеляційна скарга має бути залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3