Дата документу 30.11.2022
Справа № 334/3570/22
Провадження № 1-кп/334/597/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001230 від 04.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження про обвинувачення провадження № 0001230 від 04.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що означене кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м.Запоріжжя, Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України і підстав для його повернення немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме: у обвинувальному акті не міститься виклад фактичних обставин інкримінованих кримінальних правопорушень. Наведено лише перелік проведених стороною обвинувачення процесуальних та непроцесуальних дій та їх «результати». Також, в обвинувальному акті зазначено про нібито використання обвинуваченим якихось інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій. Водночас застосований у таких формулюваннях сполучник «чи» не дає можливості визначити, у який конкретно спосіб обвинувачений, на думку прокурора, власне вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення: шляхом використання інформаційно-телекомунікаційних систем чи шляхом використання відповідних технологій, що чітко розмежовується диспозицією ч. 1 ст. 301-1 КК України та очевидно не є тотожними поняттями.

Крім того, захисник зауважує, що з тексту обвинувального акта взагалі незрозуміло, що сторона обвинувачення відносить до інформаційно-телекомунікаційних систем, а що - до технологій.

З обвинувального акта неможливо встановити, які саме діяння кваліфіковано як умисне одержання доступу до дитячої порнографії, а що - як умисне її зберігання (наприклад, неодноразове згадуване в обвинувальному акті завантаження з мережі Інтернет матеріалів порнографічного характеру - це спосіб отримання до них доступу чи спосіб їх зберігання).

Викладені в обвинувальному акті формулювання також абсолютно не дають можливості розмежувати обвинувачення за фактом умисного одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій та умисне зберігання дитячої порнографії без мети збуту, оскільки ці явно окремі кримінальні правопорушення ніким чином не виокремлено. У частині викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень містить невизначеність щодо часу їх вчинення, про що свідчить застосування фрази «з різною періодичністю завантажував». «Різна періодичність» є виключно суб`єктивним та абстрактним виміром часу, що не може бути підтверджено чи спростовано об`єктивними даними.

Посилання на початку викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень на період з 07.01.2017 до 18.06.2022 також є неконкретним, позаяк охоплює більше ніж п`ять років. Проте, діяння, у вчиненні яких обвинувачується обвинувачений, стали кримінально-протиправними і караними тільки з 17.03.2021 (дня набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Ланцаротської конвенції)», яким КК України було доповнено статтею 301-1 КК України. Але, як встановлено ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Отже, визначення в обвинувальному акті конкретного (або принаймні приблизного) часу начебто вчинення кримінальних правопорушень має принципове значення для навіть теоретичної можливості притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника у повному обсязі та просив суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору вважаючи його необґрунтованим. Зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогамст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору відсутні. Вважав, що питання порушені стороною захисту не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту.

Заслухавши доводи сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акту вимогамст.291 КПК України, заперечення прокурора з означеного клопотання, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору т не ґрунтуються на вимогах закону і є таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч.3ст.314 КПК Україниу підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.110КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст.291 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.

Статтями 109 та 291 КПК України встановлено вичерпний перелік вимог до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Виходячи із змісту положень ст.ст.291,314 КПК Україниєдині процесуальні документи, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України» повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Доводи сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акта прокурору з підстав, що формулювання обвинувачення не містить виклад фактичних обставин та невідповідність обвинувального акта вимогам закону не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими.

Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до виключних повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.314КПК України суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимогст.22 КПК України, суд не вправі робити висновки щодо вірності формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, оскільки такі обставини, відповідно до змістуст.91 КПК України підлягають доказуванню під час судового провадження, оскільки на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Із наданого суду обвинувального акта та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, незважаючи на наявність певних недоліків, не вбачається суттєвих та очевидних підстав для його повернення прокурору.

Отже, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відповідає вимогам чинного Кримінального процесуального кодексу України, суттєвих порушень, за яких суд має повернути обвинувальний акт прокурору, не встановлено, а тому клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору не підлягають задоволенню.

Таким чином наведене дає можливість призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.27,110,128, 291,314,315, 317, 350, 369-372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору за обвинуваченням ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України - відмовити.

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України на 06 грудня 2022року на 10-00год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя, зал судових засідань № 8.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати всіх учасників судового провадження.

Повний текст ухвали буде складений і оголошений учасникам судового провадження 30 листопада 2022 року о 15-00 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1