ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1606/22 Номер провадження 11-кп/814/1425/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2022 року за №000020, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 15 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з 15 листопада 2022 року та зараховано в цей строк попереднє ув`язнення ОСОБА_10 з 16 травня до 14 листопада 2022 року.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь КНМП "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" 42 143 гривні витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 .

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 травня 2022 року у нічний час доби за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з метою вбивства ОСОБА_8 , у ході сварки на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_8 ножем 1 удар у область грудної клітини зліва, 2 удари у черевну порожнину, 6 ударів у область лівого ліктьового суглобу, правого передпліччя та правого стегна, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в ділянці грудної клітини зліва по передній підпахвинній лінії в п`ятому підребер`ї, що проникає в грудну клітину з ушкодженням бокової стінки лівого шлуночка та ускладнилося гемопневматороксом, тампонадою серцевої сорочки; 2 колото-різаних ран у ділянці передньої черевної стінки, в правому підребер`ї по передній підпахвинній лінії, що проникає в черевну порожнину, в лівому підребер`ї по передній підпахвинній лінії, з ушкодженням печінки та брижі селезінкового вигину ободової кишки, які ускладнилися гемоперитоніумом; колото-різаних ран правого стегна, лівого ліктьового суглобу, правого передпліччя.

Затим ОСОБА_10 вивів ОСОБА_8 зі своєї квартири й залишив його лежати на вулиці біля під`їзду свого будинку без надання медичної допомоги, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак смерть ОСОБА_8 не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_10 , так як ОСОБА_11 був своєчасно виявлений працівниками поліції та йому було надано кваліфіковану медичну допомогу.

В апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_8 і захисник ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просять скасувати вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 15 листопада 2022 року, перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ст.124 КК України та призначити ОСОБА_10 покарання 6 місяців арешту. Свої вимоги апелянти мотивують тим, що місцевий суд належним чином не оцінив докази в матеріалах кримінального провадження, з яких убачається, що обвинувачений: наніс потерпілому тілесні ушкодження, захищаючись від агресивних протиправних дій ОСОБА_8 , який замахувався ножем і заподіював велику кількість ударів ОСОБА_10 ; не мав умислу на вбивство потерпілого, так як не знав, що ОСОБА_8 , який не скаржився на свій стан здоров`я, потребує допомоги.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого, захисника, потерпілого та його представника на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на вбивство умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Факт того, що 15 травня 2022 року ОСОБА_10 у нічний час доби за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_8 ножем численні удари в різні частини тіла та після цього залишив на вулиці біля квартири, в апеляційних скаргах не оспорюється.

Однак, доводи апелянтів про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.124 КК України з посиланням на те, що він перебував у стані необхідної оборони та не мав умислу на вбивство потерпілого колегія суддів уважає необґрунтованими.

Частиною 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України передбачено відповідальність за закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Між тим, відповідальність відповідно до ст.124 КК України настає лише за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення

Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У свою чергу, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки в разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому, перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте, існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Обвинувачений ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили те, що ОСОБА_8 був у гостях в квартирі ОСОБА_10 за запрошенням же останнього, де вони вживали алкоголь (поминали померлого друга).

Також ОСОБА_10 і ОСОБА_8 повідомили, що коли вони вдвох залишились у квартирі між ними раптово виник конфлікт з підстав оцінки дій РФ щодо України, на грунті якого обвинувачений наніс потерпілому ножем численні тілесні ушкодження.

Водночас з показань ОСОБА_8 і протоколу проведеного з ним слідчого експерименту від 06 липня 2022 року вбачається, що він ножа в руки не брав, не застосовував насильство до ОСОБА_10 , а тому не чинив посягання на життя та здоров`я потерпілого (т.1 а.п.195-204, ч.2 а.п.2-5).

Аналізуючи ж показання обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 спочатку взяв в руки ніж, яким замахувався в його сторону, а після того як ОСОБА_10 відібрав у ОСОБА_8 ніж, то останній ще наніс йому 10-30 ударів руками (тобто, велику кількість), місцевий суд правильно оцінив їх критично, оскільки вони спростовуються даними висновку судово-медичної експертизи №335 від 16 травня 2022 року, відповідно до якого при ретельному огляді ОСОБА_10 у нього не виявлено тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту (т.2 а.п.38-39).

Більше того, про відсутність загрози життю та здоров`ю обвинуваченого свідчить навіть його версія події, за якою він спочатку відібрав ніж у ОСОБА_8 та тільки після чого цим же ножем наніс потерпілому ножові поранення.

Згідно з висновком судово-медико-криміналістичної експертизи №163-МК, від 22 червня 2022 року на куртці ОСОБА_8 виявлені колото-різані пошкодження на рівні занурення 15 та 25 мм (т.2 а.п.68-70).

При цьому, ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в ділянці грудної клітини зліва по передній підпахвинній лінії в п`ятому підребер`ї, що проникає в грудну клітину з ушкодженням бокової стінки лівого шлуночка та ускладнилося гемопневматороксом, тампонадою серцевої сорочки; 2 колото-різаних ран у ділянці передньої черевної стінки, в правому підребер`ї по передній підпахвинній лінії, що проникає в черевну порожнину, в лівому підребер`ї по передній підпахвинній лінії, з ушкодженням печінки та брижі селезінкового вигину ободової кишки, які ускладнилися гемоперитоніумом; колото-різаних ран правого стегна, лівого ліктьового суглобу, правого передпліччя.

Названі тілесні ушкодження в їх сукупності утворились загалом не менше ніж від дев`ятиразової дії колюче-ріжучого предмету (ножа), що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №462 від 12 липня 2022 року (т.2 а.п.191-194).

Викладена вище кількість і локалізація нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості безперечно підтверджує те, що визначальним у поведінці ОСОБА_10 було саме бажання позбавити життя ОСОБА_8 , розправитись з ним, а не відвернути напад, про що зазначав обвинувачений і йдеться в апеляційних скаргах.

Ураховуючи викладене вище, з огляду на обстановку й обставини події, динаміку їх розвитку, спосіб вчинення злочину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_10 не перебував у стані необхідної оборони.

Також, на думку колегії суддів, безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження, є і твердження сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого умислу на вбивство ОСОБА_8 .

Так, замахом закон визначає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.1, ч.2 ст.24 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Розмежовуючи поняття «замах на вбивство» та «заподіяння тяжкого тілесного ушкодження», необхідно з`ясувати зміст і спрямованість умислу винуватого, тобто вирішити питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяла винувата особа. Для цього необхідно враховувати сукупність усіх обставин вчиненого діяння, і врахуванню підлягає не лише поведінка винуватого до, під час та після скоєння злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізація поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, а й спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій.

Про наявність прямого умислу свідчать конкретні діяння винної особи, які завідомо для неї мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто, злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою - особа зробила все необхідне, щоб досягти меті та вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

За наслідками проведеного у справі аналізу доказів убачається, що ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптового конфлікту цілеспрямовано і з великою силою наніс ОСОБА_8 дев`ять ударів знаряддям злочину (ножем), три з яких - у життєво-важливі органи (область серця й черевної порожнини), чим заподіяв потерпілому множинні тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в ділянці грудної клітини зліва по передній підпахвинній лінії в п`ятому підребер`ї, що проникає в грудну клітину з ушкодженням бокової стінки лівого шлуночка та ускладнилося гемопневматороксом, тампонадою серцевої сорочки; 2 колото-різаних ран у ділянці передньої черевної стінки, в правому підребер`ї по передній підпахвинній лінії, що проникає в черевну порожнину, в лівому підребер`ї по передній підпахвинній лінії, з ушкодженням печінки та брижі селезінкового вигину ободової кишки, які ускладнилися гемоперитоніумом; колото-різаних ран правого стегна, лівого ліктьового суглобу, правого передпліччя.

При цьому, як видно з аналізу показань ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і даних картки виїзду швидкої медичної допомоги №10 від 16 травня 2022 року, обвинувачений після заподіяння ножових поранень потерпілому залишив його поза межами квартири на вулиці (т.2 а.п.102-103).

За змістом протоколів огляду місця події та обшуку від 16 травня 2022 року, висновків судово-імунологічних експертиз №803 від 08 червня 2022 року, №807 від 09 червня 2022 року зафіксовано численні плями крові на одязі ОСОБА_11 , у квартирі й на території біля будинку ОСОБА_10 , а тому обвинувачений з урахуванням цих обставин та кількості, локалізації, способу нанесених ним потерпілому ударів ножем безумовно розумів те, що ОСОБА_11 перебуває в небезпечному для життя стані, однак свідомо залишив останнього стікати кров`ю та помирати вночі під час дії комендантської години (т.1 а.п.123-126, 143-158, т.2 а.п.121-126).

Навдене вище свідчить про усвідомлення обвинуваченим небезпечного характеру своїх дій і що, посягаючи на життя ОСОБА_11 , він передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть останнього та бажав цього.

Тому суд першої інстанції фактичні підстави кваліфікації в цій справі оцінив правильно та зробив обґрунтований висновок про необхідність надання правової оцінки діям ОСОБА_10 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 15 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь суспільної небезпеки й тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином проти життя людини та призвів до тяжких наслідків, особу обвинуваченого, який не судимий, неодружений, працював до затримання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, має задовільний стан здоров`я, думку потерпілого про призначення ОСОБА_10 несуворого покарання, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, місцевий суд правильно вирішив, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене ОСОБА_10 покарання, яке є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 15 листопада 2022 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4