ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених

(в режимі відеоконфекренції) ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8

ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

перекладача ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000238 від 02 серпня 2019 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, зі середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, раніше судимого:

- вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2013 року за ч. 2 ст. 307 КК України до трьох років позбавлення волі;

КП №11-кп/822/13/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_13

Категорія: ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, зі середньою освітою, не працюючого, розведеного, раніше судимого:

- вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 серпня 2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу 850 гривень,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року у кримінальному провадженні №0000238 від 02 серпня 2019 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено йому покарання у виді п`яти років та шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відносно ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та негайно взято його під варту в залі суду.

Термін відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 28 вересня 2022 року.

У строк відбування покарання відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_7 визначено зарахувати один день його перебування під вартою у зв`язку із затриманням 24 березня 2020 року.

Визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено йому покарання у виді п`яти років та шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відносно ОСОБА_6 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та негайно взято його під варту в залі суду.

Термін відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 28 вересня 2022 року.

У строк відбування покарання відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_6 визначено зарахувати один день його перебування під вартою у зв`язку із затриманням 27 березня 2020 року

Стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 понесені витрати за проведення експертизи в розмірі 1256 грн. 08 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 02 серпня 2019 року приблизно о 02 годині 30 хвилин увійшовши в змову із ОСОБА_7 під`їхали на автомобілі «Renault» іноземної реєстрації до стоянки кафе «Вулик» в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, де побачивши ОСОБА_10 , який приїхав на своєму моторолері марки «YAMAXA T-MAX», підбігли до нього та стримували його на місці, щоб останній не зміг втекти.

Після цього, на ґрунті умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 завдав один удар кулаком в область обличчя потерпілого, внаслідок чого спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді садна під лівою орбітальною ділянкою, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому ОСОБА_6 скористався тим, що ОСОБА_10 не має змоги контролювати свій транспортний засіб, сів за кермо моторолера марки «YAMAXA T-MAX» без номерних знаків та без згоди потерпілого поїхав в сторону с. Тарасівці Новоселицького району.

Таким чином, обвинувачені скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_7 також за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно.

На вказаний вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 , заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 в поданій ним апеляційній скарзі просить вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_6 не причетний до заволодіння транспортним засобом потерпілого та між ним з ОСОБА_7 не було попередньої змови.

Вказує на те, що ОСОБА_6 особисто чув, що потерпілий добровільно віддав свій моторолер ОСОБА_7 .

Посилається на те, що потерпілим ОСОБА_10 28 вересня 2022 року було подано заяву в якій останній вказав на те, що його моторолером ніхто незаконно не заволодівав, а він його віддав добровільно.

Зауважує, що змінений обвинувальний акт прокурор склав 22 жовтня 2021 року, однак вказаний обвинувальний акт був погоджений 21 жовтня 2021 року, тобто раніше аніж обвинувальний акт був складений.

Апеляційні доводи обґрунтовує і тим, що ОСОБА_6 характеризується виключно з позитивної сторони, має двох неповнолітніх дітей, його батьки являються інвалідами ІІІ групи, а дружина перебуває у стані вагітності.

Вважає, що вказані обставини доводять невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується показами потерпілого та свідків, а кримінальне провадження було безпідставно відкрито, оскільки потерпілий подав заяву про вчинення злочину значно пізніше, що пов`язано з неодноразовими заявами сторони захисту при обранні запобіжного заходу.

Вказує на те, що як потерпілий, так і його батько - свідок ОСОБА_16 , в суді першої інстанції вказували на те, що між потерпілим, ОСОБА_7 та ОСОБА_17 в 2019 році мали місце цивільно-правові відносини, оскільки потерпілий придбав телефон вартістю 400 Євро за неналежні кошти. Виявивши це, ОСОБА_7 звернувся до потерпілого з метою повернення грошей, однак потерпілий як частину боргу віддав автомагнітолу, що підтверджує наявність боргових стосунків між ними. Вказане підтвердили своїми показами свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Зауважує, що потерпілий в ході розмови з ОСОБА_7 02 серпня 2019 року поводив себе грубо, у зв`язку з чим останній завдав удар потерпілому, а не з метою незаконного заволодіння транспортним засобом.

Посилається на те, що усвідомивши наявність боргових стосунків, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_6 повернути мопед працівникам поліції, який потерпілий віддав йому в якості завдатку за борг. ОСОБА_7 пояснив ситуацію працівникам правоохоронних органів та повідоми про те, що моторолер знаходиться біля приміщення відділу поліції.

Вважає, що суд першої інстанції, враховуючи наведені обставини, мав можливість змінити обвинувачення, а саме інкримінувати ОСОБА_7 ст. 355 КК України.

Вказує на те, що ОСОБА_7 визнає свою вину за ст. 355 КК України, щиро розкаюється, під час досудового розслідування давав послідовні покази та активно сприяв розкриттю злочину.

Зауважує, що змінений обвинувальний акт прокурор склав 22 жовтня 2021 року, однак вказаний обвинувальний акт був погоджений 21 жовтня 2021 року, тобто раніше аніж обвинувальний акт був складений.

Вважає, що вказані обставини доводять невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Заступник Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_15 в апеляційній скарзі просить вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року в частині стягнення процесуальних витрат - змінити та стягнути в рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 1256 грн. 08 коп. в дохід держави.

Вказує на те, що у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, зазначив у вироку про стягнення їх солідарно, а не в рівних частинах із обох обвинувачених, що є підставною для зміни вироку у цій частині.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Апеляційні доводи мотивує тим, що він не вчиняв жодного незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 .

Вказує на те, що 02 серпня 2019 року він разом з ОСОБА_7 перебували в с. Маршинці. В цей день ОСОБА_7 підійшов до потерпілого та почав виясняти стосунки з приводу боргових зобов`язань. В подальшому потерпілий добровільно віддав свій мопед та вказав, що пізніше привезе гроші. За вказівкою ОСОБА_7 він ( ОСОБА_6 ) сів на вказаний мопед та поїхав. Через кілька годин ОСОБА_7 зателефонував до нього та пояснив, що мопед потрібно повернути, у зв`язку з чим він поїхав до відділку поліції. Свою вину за ч. 2 ст. 289 КК України не визнає повністю.

Зауважує, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, оскільки особисто чув те, що потерпілий ОСОБА_10 добровільно віддав свій моторолер ОСОБА_7 та за вказівкою останнього він ( ОСОБА_6 ) поїхав на ньому, а згодом приїхав на вказаному мопеді до поліції.

Посилається на те, що між ним та ОСОБА_7 не було попередньої змови, і дана обставина нічим не підтверджена.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В обґрунтування апеляційних доводів вказує на те, що судом першої інстанції не взяв до уваги свідчення потерпілого ОСОБА_10 про наявність між ним та потерпілим боргових зобов`язань.

Вказує на те, що суд першої інстанції проігнорував свідчення потерпілого ОСОБА_10 про те, що останній дав добровільну згоду на передачу йому ( ОСОБА_7 ) свого моторолера, а також свідчення ОСОБА_22 про наявність між потерпілим та ним ( ОСОБА_7 ) боргових зобов`язань.

Зауважує, що він добровільно повернув транспортний засіб потерпілому через поліцейського ОСОБА_23 , однак суд першої інстанції вказану обставину не врахував.

На апеляційні скарги сторони захисту прокурором, окремо щодо кожної з них, подано заперечення в яких він просить відмовити в задоволенні вказаних апеляційних скарг.

Зазначає, що судом першої інстанції безпосередньо було досліджено усні показання потерпілого, обвинувачених та свідків, а також досліджено усі долучені до матеріалів справи докази.

Вказує на те, що потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції вказував на те, що ніякого дозволу на керування своїм моторолером обвинуваченим він не давав. Вказані обставини підтверджуються показами свідків, які повідомили про застосування до потерпілого насильства.

Зауважує, що показання потерпілого ОСОБА_10 надані в суді першої інстанції узгоджуються з його показами наданими в ході досудового розслідування, а також з показами інших допитаних під час судового розгляду свідків та доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що потерпілий ОСОБА_10 добровільно, без будь-якого тиску віддав свій моторолер є позицією захисту та не підтверджується жодними доказами, спростоване показами свідків, проведеними слідчими експериментами за їх участю.

Посилається на те, що потерпілий в суді першої інстанції повідомив про те, що він не давав дозволу обвинуваченим на керування належному йому на праві власності моторолеру. Вказані обставини були встановлені із показань свідків, які повідомили про застосування до потерпілого насильства, що в даній ситуації виключає добровільність передачі майна.

Заперечує твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про добровільну передачу моторолера потерпілому через посадову особу ОСОБА_23 , оскільки вказане не відповідає дійсності та підтверджує те, що обвинуваченим було здійснено незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 .

Прокурор заперечує проти доводів захисту про те, що потерпілий подав заяву, в якій вказував на те, що добровільно віддав моторолер обвинуваченим, оскільки така заява не подавалась потерпілим під час підготовчого засідання та в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а була подана вже після проголошення головуючим вироку.

Щодо доводів апеляційної скарги про розбіжності в датах складання обвинувального акту та його затвердження керівником органу прокуратури, прокурор зауважує те, що 21 жовтня 2021 року керівником Чернівецької окружної прокуратури затверджено обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням в якому дату його складання помилково проставлено 22 жовтня 2022 року. Будь-яких зауважень, клопотань про повернення обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням під час досудового розгляду до суду з боку сторони захисту не надходило.

Крім того, стороною захисту не зазначено яким чином вказана розбіжність впливає на хід та результат судового розгляду, а в чому полягає порушення судом п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України взагалі не обґрунтовує.

Прокурор вважає тактикою захисту посилання ОСОБА_8 на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , оскільки вона не знайшла свого підтвердження, ґрунтується виключно на показаннях обвинуваченого і була спростована доказами сторони обвинувачення.

Прокурор заперечує проти доводів, що обвинувачені не мали наміру на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, а мали намір на примушування останнього виконання цивільно-правових обов`язків, оскільки вважає, такі посилання тактикою захисту, яка не знайшла свого підтвердження та остання ґрунтується виключно на показання обвинувачених і була спростована доказами дослідженими судом.

Не погоджується з посиланням обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги свідчення ОСОБА_22 , оскільки така особа як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не встановлювалась та не допитувалась. Будь-яких клопотань сторони захисту щодо допиту чи проведення інших процесуальних дій за участю вказаної особи, не надходило.

Не погоджується з доводами апеляційних скарг і в частині того, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було попередньої домовленості, оскільки під час вчинення злочину вони діяли злагоджено, кожен виконував попередньо обумовлену роль, між ними не виникало суперечок чи непорозумінь , що підтверджується показами свідків та протоколами слідчих експериментів проведеними за їх участю.

Вважає, що враховуючи вищевикладені обставини апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях прокурора на апеляційні скарги, заслухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, потерпілого та його представника, які просили задовольнити подані стороною захисту та обвинувачення апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не в повному обсязі виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового розгляду в суді першої інстанції своєї вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не визнав. В судових дебатах зазначив про свою невинуватість.

При цьому обвинувачений пояснив, що він знайомий із потерпілим. Вночі 02 серпня 2019 року він разом із ОСОБА_7 перебуваючи в с. Маршинці Новоселицького району, де продають пиріжки, останній побачив ОСОБА_10 , який був на мопеді та зупинився, оскільки йому було відомо, що ОСОБА_7 його розшукує. Підійшовши до потерпілого ОСОБА_10 , з метою розмови про гроші, які потерпілий винен ОСОБА_7 , останній дав потерпілому «ляща» рукою по голові. В ході розмови ОСОБА_10 віддав ключі від мопеда та сказав, що привезе гроші через дві години. В подальшому він за вказівкою ОСОБА_7 сів на мопед та поїхав. Через 15-20 хвилин до нього подзвонив ОСОБА_7 та сказав, що потрібно повернути мопед. Після цього він відвіз мопед до відділку поліції. Просить пробачення в потерпілого, розкаюється в скоєному.

Вказує на те, що тільки в суді першої інстанції йому стало відомо про те, що потерпілий винен ОСОБА_7 300 Євро.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що він вночі 02 серпня 2019 року їхав разом із ОСОБА_6 на автомобілі та він заснув. Коли автомобіль різко загальмував, він прокинувся і побачив перед собою потерпілого. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_10 почав тікати, однак наздогнавши останнього ОСОБА_7 навмисно вдарив його рукою по обличчю, а в цей час мопед потерпілого впав на землю. Потерпілий ОСОБА_10 сказав йому, що через дві години віддасть гроші, які він винен йому та ОСОБА_22 за два мобільні телефони в сумі 300 Євро. Взамін на це запропонував забирати його мопед. Борг виник у зв`язку із тим, що ОСОБА_10 розрахувався фальшивими Євро, однак він не був документально підтверджений, та в поліцію з приводу розрахунку несправжніми купюрами він не звертався. Надалі ОСОБА_6 підняв мопед, в якому ключі перебували в замку запалення, та сів на нього і поїхав. Після цього він сів в автомобіль та також поїхав. В подальшому до нього подзвонив ОСОБА_24 та повідомив, щоб він під`їхав назад на місце події. Приїхавши на місце пригоди, він побачив там працівників поліції та потерпілого, який повідомив, що гроші він не знайшов, а поліцію викликав, оскільки боявся, що на нього будуть гніватись батьки. Після цього він зателефонував ОСОБА_6 та сказав, щоб останній повернув мопед до відділу поліції. Зауважив, що ОСОБА_6 чув, як він розмовляв із потерпілим, а тому ОСОБА_6 було відомо про борг. Просив пробачення в потерпілого.

Потерпілий в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він на початку серпня 2019 року приблизно о 01 годині перебував із своїми знайомими ОСОБА_25 та ОСОБА_26 в кафе в с. Маршинці Новоселицького району та пив чай. В цей час обвинувачені на автомобілі марки «Рено» іноземної реєстрації під`їхали туди, підбігли до нього та почали бити. ОСОБА_6 тримав його, а ОСОБА_7 бив, зокрема удари були в голову, ніс, шию та по тілу. Він кричав, щоб вони зупинилися, бо повідомить в поліцію, однак вони не реагували, незважаючи на те, що поруч були люди. Після цього, ОСОБА_6 забрав в нього ключі від його моторолера марки «YAMAXA T-MAX» без номерних знаків та сів за його кермо, і хтось з них сказав, що мопед поверне у разі, коли він віддасть гроші та ОСОБА_6 поїхав. Він крикнув ОСОБА_6 зупинитись, інакше викличе поліцію. Ніякого боргу в нього перед обвинуваченими не має. Після конфлікту ОСОБА_7 підходив до нього та просив помиритись, а ОСОБА_6 пробачення не просив. Він знає ОСОБА_27 , в якого він давно купив мобільний телефон марки «Айфон 6», за що заплатив в гривнях по курсу 300 Євро, які йому дала мати. Жодного відношення до тієї угоди ОСОБА_7 не мав, після цього йому ОСОБА_28 жодних претензій не висував. Претензій до обвинувачених в нього немає, просить їх суворо не карати.

Свідок ОСОБА_16 , будучи допитаним судом першої інстанції, пояснив, що він є батьком потерпілого. 02 серпня 2019 року він приїхав на місце вчинення злочину, оскільки його набрав ОСОБА_10 та повідомив, що його побили. Приїхавши на місце злочину він побачив побитого сина. Моторолер, який забрали обвинувачені, він купив потерпілому на Калинівському ринку за 1800 євро.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції вказав на те, що він посеред ночі 02 серпня 2019 року приїхав на своєму автомобілі до кафе в с. Маршинці, щоб попити кави. В подальшому потерпілий приїхав на своєму моторолері, а через 20 хвилин приїхав автомобіль марки «Рено», з якого вийшли два чоловіки. Тоді ОСОБА_10 почав тікати до свого мопеда, однак не встиг. Вказує на те, що не бачив, щоб обвинувачені били потерпілого, однак коли ОСОБА_10 сів на мопед, то вони його відштовхували. Після цього високий та худий чоловік сів на моторолер ОСОБА_10 і поїхав. Обвинувачені повідомили потерпілому, що коли він віддасть борг, тоді вони повернуть моторолер.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаний судом першої інстанції, пояснив, що він вночі 02 серпня 2019 року був разом із своїм другом ОСОБА_18 на АЗС в с. Маршинці. Він бачив як обвинувачені приїхали на автомобілі та підійшли до потерпілого і нанесли останньому приблизно два-три удари руками в область лиця. Після цього вони забрали мопед і поїхали.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні суду першої інстанції дав показання, що він пізно ввечері разом із своїми друзями перебував в с. Маршинці біля магазину, де продають пиріжки. Він бачив як приїхав потерпілий на скутері марки «YAMAXA T-MAX», та через декілька хвилин після нього приїхав автомобіль, з якого вийшло двоє чоловіків, які підійшли до ОСОБА_10 . Далі один з них, що був міцніший і нижчий взяв ОСОБА_10 за одяг та кілька разів вдарив його. Після цього, він чув, що між ними відбулася розмова стосовно якогось боргу, який повинен віддати потерпілий. Надалі худіший та вищий чоловік сів за кермо скутера та поїхав, а той що бив сів в автомобіль та поїхав вслід за мопедом.

Свідок ОСОБА_21 суду першої інстанції пояснив, що він пізно ввечері в кінці літа 2019 року працював продавцем в магазині пиріжків в с. Маршинці. Спочатку він бачив як потерпілий приїхав на мопеді та купив собі поїсти. Через декілька хвилин приїхали двоє чоловіків на автомобілі марки «Рено Кенгу» та підійшли до Едгара. Один з них, що був меншого зросту взяв ОСОБА_10 рукою за шию та дав долонею по щоці. Надалі він чув, що вони сказали потерпілому, що коли будуть гроші, тоді буде мопед. Потім ОСОБА_10 вирвався та побіг, вони його не наздогнали. Після цього, інший з них високого зросту сів на мопед та поїхав. Коли потерпілий повернувся, то він одразу зателефонував в поліцію.

Вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, підтверджується також доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме:

Відповідно до витягів з ЄРДР (том 1 а.с. 1-7) вбачається, що 02 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 внесено відомості, які в остаточній їх редакції вказують, що 02 серпня 2019 року, приблизно о 02 год. 30 хв., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 під`їхали на автомобілі марки «Рено», іноземної реєстрації до стоянки кафе «Вулик», в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, де побачили раніше знайомого ОСОБА_10 , який приїхав на своєму моторолері марки «YAMAXA T-MAX» без номерних знаків. В цей момент, на ґрунті раптово виниклого умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, попередньо увійшовши в змову між собою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підійшли до потерпілого ОСОБА_10 та стримували його на місці, щоб останній не зміг втекти. Після цього, ОСОБА_7 з метою подолання опору та доведення злочинного умислу до кінця, застосував насильство до потерпілого ОСОБА_10 , а саме завдав один удар кулаком в область обличчя, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді: садна під лівою орбітальною ділянкою, яке відносить до легких тілесних ушкоджень. Під час даного конфлікту, ОСОБА_6 , скористався тим, що потерпілий вже не має змоги контролювати свій транспортний з-засіб, протиправно сів за кермо моторолера, завів його ключем, який знаходився в замку запалення та рушив з місця події в сторону с. Тарасівці Новоселицького району, реалізувавши свій умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом. Після цього, ОСОБА_7 також сів до свого автомобіля та направився вслід за ОСОБА_6 , розпорядившись викраденим моторолером на власний розсуд.

Згідно із протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та додатків до нього (т. 1 а.с. 13-17) судом встановлено, що 02 серпня 2019 року до органу досудового розслідування звернувся ОСОБА_10 із заявою про те, що 02 серпня 2019 року приблизно о 01 год. 30 хв. по вул. Центральній, 1 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області гр. ОСОБА_6 заволодів мопедом «Ямаха», який належить ОСОБА_10 та з місця події поїхав у невідомому напрямку.

Відповідно до протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 02 серпня 2019 року колегією суддів встановлено, що об`єктом огляду є кафе «Вулик» по вул. Центральній,1 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області. На гравійній площадці наявні сліди від автомобіля. (т. 1 а.п. 14-17).

Згідно протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 02 серпня 2019 року встановлено, що об`єктом огляду є транспортний засіб марки «YAMAXA T-MAX» без номерних знаків. Наявних ушкоджень не виявлено. (т. 1 а.п. 18-23).

Згідно висновку експерта №122 екс-Н від 06 вересня 2019 року судом встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у виді садна під лівою орбітальною ділянкою, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, та по строку може відповідати обставинам, які вказані в обставинах справи (т. 1 а.п. 55).

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 344-Р від 28 серпня 2019 року встановлено, що ринкова вартість мопеда марки «YAMAXA» «T-MAX 500» станом на 02 серпня 2019 року могла становити 68100 грн. 35 коп. (т. 1а.п. 64-72).

З протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього від 23 грудня 2019 року за участі потерпілого ОСОБА_10 , який розказав та показав, що 02 серпня 2019 року приблизно о 02 годині він приїхав на своєму мопеді марки «YAMAXA T-MAX» до кафе «Вулик» в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, куди його покликав односельчанин. Після цього, через декілька хвилин він побачив як на автомобілі «Рено Кенгу» приїхав ОСОБА_30 та ОСОБА_33, які побігли до нього, а він в свою чергу почав заводити мопед, однак не встиг це зробити, оскільки ОСОБА_7 схопив його за одяг та вдарив кулаком в обличчя. В цей час ОСОБА_6 перебував з іншої сторони. ОСОБА_7 наказав ОСОБА_6 взяти мопед, що останній і зробив. Сівши на мопед, ОСОБА_6 поїхав в сторону с. Тарасівці, а ОСОБА_7 сказав йому, що поверне мопед після того, як він поверне гроші (т. 1 а.п. 73-75).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього від 23 грудня 2019 року за участю свідка ОСОБА_19 , останній на місці повідомив, що 02 серпня 2019 року він бачив, як потерпілий приїхав на мототранспорті марки «YAMAXA». Пізніше приїхав автомобіль, з якого вийшло двоє хлопців, один з яких був повної тілобудови, а інший - худий. В подальшому хлопець повної тілобудови вдарив кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_10 , а інший, сівши на мопед ОСОБА_10 , поїхав. (т. 1 а.с. 79-81).

Згідно протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього від 23 грудня 2019 року свідок ОСОБА_18 розказав та показав, що 02 серпня 2019 року він разом із знайомими та потерпілим перебували біля кафе «Вулик» в с. Маршинці Новоселицького району та пили чай. В подальшому під`їхав автомобіль, з якого вийшло двоє невідомих, які одразу пішли до потерпілого. Побачивши двох хлопців, потерпілий ОСОБА_10 почав бігти до свого мопеда, однак не встиг. Надалі один із них схопив потерпілого за одяг та штовхнув його. Після цього худорлявий чоловік сів на мопед ОСОБА_10 та поїхав, а інший сказав потерпілому, що коли поверне борг, тоді вони віддадуть мопед, а якщо не поверне - то не побачить мопед (т. 1 а.п. 79-81).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26 серпня 2019 року встановлено, що свідок ОСОБА_18 впізнав особу під №1, яка 02 серпня 2019 року заволоділа транспортним засобом потерпілого, а саме ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 82-87).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26 грудня 2019 року свідок ОСОБА_18 впізнав особу під № 4, яка 02 серпня 2019 року заволоділа транспортним засобом потерпілого, а саме ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 88-93).

Згідно протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього від 02 квітня 2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 останній розповів та показав, що 02 серпня 2019 року він разом із ОСОБА_7 їхали на автомобілі та, проїжджаючи повз кафе «Вулик» в с. Маршинці Новоселицького району, побачили потерпілого. Надалі вони під`їхали до нього, однак той хотів втекти на мопеді, проте не встиг. Після цього ОСОБА_7 вдарив рукою ОСОБА_10 , у зв`язку з чим останній впав з мопеда. В подальшому ОСОБА_7 почав говорити із ОСОБА_10 стосовно грошей, які винен останній. В цей час він підняв мопед, та сівши на нього, завів двигун і вони домовились, що потерпілий на протязі години поверне борг, а мопед буде як застава. В подальшому він на мопеді потерпілого поїхав в сторону с. Тарасівці. Через деякий час ОСОБА_7 сказав, щоб він відвіз мопед до поліції в Новоселицю. Йому не було відомо про які борги перед ОСОБА_7 йшла мова (т. 2 а.п. 138-140).

На переконання колегії суддів, сукупність наведених вище доказів повністю доводить вину обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_31 та ОСОБА_21 , суд вважає їх правдивими та такими, що не суперечать іншим дослідженим під час судового розгляду доказам. Зазначені показання були безпосередньо отримані судом в ході судового розгляду відповідно до вимог ч.ч.3, 4 ст. 95 КПК України, а тому підстав не приймати їх за основу у суду немає.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 289 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом, зокрема, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а ОСОБА_7 , крім того, вчинене повторно.

Згідно примітки 1 до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 290, 410 КК України.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Під транспортними засобами слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби. Ці транспортні засоби і виступають предметом цього злочину.

Незаконне заволодіння транспортним засобом полягає умисному, з будь-якою метою, протиправному вилученні будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинятися у будь-який спосіб: таємно (коли ніхто не бачить); відкрито (на очах у очевидців); шляхом обману чи зловживання довірою (коли володілець сам передає автомобіль зловмиснику, не розуміючи злочинних намірів останнього); із застосуванням насильства чи погроз.

Мета та мотив незаконного заволодіння транспортним засобом не впливає на факт наявності складу злочину. Таким чином, незаконним заволодінням транспортним засобом є заволодіння, яке має на меті його подальший перепродаж чи продаж його запчастин, так і для того, щоб покататися, доїхати до певного місця і там залишити, використати для перевезення вантажу і покинути, вчинити на ньому інший злочин тощо.

Як встановлено судом, що обвинувачений ОСОБА_6 за вказівки обвинуваченого ОСОБА_7 , без дозволу потерпілого ОСОБА_10 , сів за кермо мопеда та поїхав в напрямку до іншого села. Після вказаних дій, обвинувачений ОСОБА_7 на своєму автомобілі поїхав вслід за ОСОБА_6 , у зв`язку з чим умисел обвинувачених був спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого.

Відповідно до обставин, встановлених судом першої інстанції під час розгляду матеріалів кримінального провадження, аналіз дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , пов`язаних із використанням мопеда, що належить ОСОБА_10 , не дає підстав для сумніву у спрямованості їхнього умислу на незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Про це свідчить відсутність згоди потерпілого ОСОБА_10 на користування обвинуваченими його мопедом, застосування відносно останнього насильства, а також поведінка обвинувачених як до, так і після заволодіння мопедом, яка полягала в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 , за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_7 , сівши за кермо мопеда, завів його, після чого поїхав в сторону іншого села.

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 звернувся до поліції із заявою про вчинення крадіжки його мопеда, що також підтверджує відсутність надання ним згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користування належним йому транспортним засобом.

Під час апеляційного перегляду потерпілий підтвердив свої покази про те, що обвинувачені заволоділи мопедом без його добровільної згоди.

Таким чином, заволодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мопедом ОСОБА_10 відбулося всупереч волі останнього, шляхом запуску двигуна та приведення його у рух.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається і те, що викрадений мопед потерпілого був знайдений працівниками поліції на одній із вулиць в м. Новоселиця, що спростовує покази обвинувачених про добровільне повернення мопеда обвинуваченим ОСОБА_6 працівникам поліції.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а обвинуваченим ОСОБА_7 також за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно.

Відповідно до роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і придушення за шию.

Злочин вважається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а також згідно показів потерпілого та свідків, наданих як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, останні підтвердили те, що обвинувачений ОСОБА_6 в день вчинення злочину тримав потерпілого ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 бив його, зокрема у голову, ніс, шию та по тілу. В подальшому ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_7 , без дозволу потерпілого, сів за кермо мопеда останнього та поїхав в сторону іншого села.

Крім того, нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується висновком експерта №122 екс-Н від 06 вересня 2019 року, згідно якого в ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у виді садна під лівою орбітальною ділянкою, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, та по строку може відповідати обставинам, які вказані в обставинах справи (т. 1 а.п. 55).

Беручи до уваги вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що до потерпілого було застосовано насильство, він не давав дозволу на користування своїм мопедом, що в даному випадку виключає добровільність передачі майна потерпілого обвинуваченим, а обвинувачені під час вчинення злочину діяли злагоджено, кожен виконував свою обумовлену роль, що підтверджує наявність попередньої змови між ними.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наявні всі складові ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Отже, аналізуючи позицію обвинувачених та їхніх захисників, співставляючи її з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних і об`єктивних та відповідно до критерію «поза розумнів сумнівом» доводить вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність між ними та потерпілим боргових відноси, колегія суддів відхиляє, оскільки такі боргові відносини не було підтверджено в судовому засіданні та навіть їх наявність жодним чином не впливає та не може вплинути на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи обвинувачених та їх захисників в частині того, що ОСОБА_6 добровільно повернув мопед поліції, оскільки вказані доводи спростовуються рапортом ст. інспектора-чергового Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_32 (т. 1 а.п. 11-12) відповідно до якого 02 серпня 2019 року із заявою звернувся ОСОБА_10 про те, що 02 серпня 2019 року приблизно о 02 год. 30 хв. по вул. Центральній, 1 біля кафе «Вулик» в с. Маршинці Новоселицького району гр. ОСОБА_6 заволодів мопедом марки Ямаха без д.н.з., сівши на мопед та поїхавши у невідомому напрямку. В ході розшукових заходів вищевказаний мопед знайдений на одній з вулиць в м. Новоселиці, який був там залишений.

Посилання сторін захисту про те, що в матеріалах справи наявна зава від потерпілого, в якій останній вказує про добровільну передачу мопеду обвинуваченим, колегія суддів не бере до уваги, оскільки така заява була подана потерпілим вже після оголошення вироку судом першої інстанції та суперечить показам потерпілого, які були надані ним, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Крім того, апеляційний суд розцінює такі заяви потерпілого, як такі, що спрямовані на зменшення правових наслідків вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг адвокатів стосовно розбіжностей в датах складання обвинувального акту та його затвердження керівником органу прокуратури, оскільки прокурор у своїх запереченнях та під час апеляційного перегляду пояснив, що дата затвердження обвинувального акту, а саме 22 жовтня 2022 року, проставлена помилково, оскільки вказаний обвинувальний акт було затверджено 21 жовтня 2022 року.

Вказана помилка, на переконання колегії суддів, не є безумовною підставою для визнання неналежності вказаного процесуального рішення, за умови прийняття його відповідним суб`єктом, у межах його процесуальних повноважень.

Крім того, стороною захисту не обґрунтовано, яким чином розбіжності в датах складання та затвердження обвинувального акту вплинуло на хід та результат розгляду судом першої інстанції вказаного кримінального провадження.

Будь-яких зауважень, доповнень чи клопотань про повернення обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням під час судового розгляду в суді першої інстанції стороною захисту не заявлялось, у зв`язку з чим апеляційні доводи в цій частині є необґрунтованими.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченим колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченим суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особи винних та їх позицію до вчиненого, що вони вчинили умисний злочин.

При обранні міри покарання ОСОБА_6 , суд врахував, що він позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції визнав відшкодування шкоди та відсутність у потерпілого претензій.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції визнав рецидив злочину.

При обранні міри покарання ОСОБА_7 , суд врахував, що він позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав відшкодування шкоду та відсутність у потерпілого претензій.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з врахуванням судом першої інстанції досудових доповідей органу пробації згідно яких, ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення щодо обох обвинувачених становить середній рівень. Їх виправлення без позбавлення або обмеження волі можливе, однак за умови застосування до обвинувачених заходів соціально-виховного впливу.

Таким чином, на думку апеляційного суду, вимоги закону суд першої інстанції виконав і належним чином обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання.

При призначенні обвинуваченим покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення і дані про осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та призначив покарання, яке є необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 КПК України, у резолютивній частині обвинувального вироку повинно бути зазначено рішення про відшкодування процесуальних витрат.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07 липня 1995 року, роз`яснюється, що якщо у справі засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування призначались та проводились судово-медична та автотоварознавча експертизи, витрати на проведення якої становлять 1256 грн. 08 коп.

Разом з цим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, зазначив у вироку про стягнення солідарно, а не в рівних частинах з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь 1256 грн. 08 коп. судових витрат.

Зазначене порушення судом першої інстанції перешкодило ухвалити в цій частині законний та обґрунтований вирок, а тому апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок суду в частині стягнення судових витрат з обвинувачених.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409,419 КПК України, колегія суддів Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_15 - задовольнити.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року у кримінальному провадженні №0000238 від 02 серпня 2019 року, відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в частині стягнення процесуальних витрат - змінити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по 628 грн. 04 коп. за проведення судово-медичних та автотоварознавчих експертиз.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а засудженими, які утримуються під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_1

Судді: [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3