Справа № 953/5358/22
н/п 1-кс/953/1354/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судовий засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області підполковника юстиції ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000044 від 26.09.2022, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хрущова Микитівка Богодухівського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, з вищою освітою, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, одруженого, дітей неповнолітніх на утриманні немає, є депутатом VІІI скликання Липецької сільської ради Харківської області,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України

Встановив:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області підполковника юстиції ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000044 від 26.09.2022, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що в ході досудового розслідування встановлено, що після незаконного вторгнення на територію України збройних сил Російської Федерації, тобто після 24.02.2022, у громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Так, громадянин ОСОБА_5 , під час перебування на тимчасово окупованій території Липецької ОТГ Харківської області у період квітня 2022 року (більш точний час та місце встановити не виявилось можливим), діючи умисно та свідомо, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, надав представникам окупаційної адміністрації РФ добровільну згоду на призначення на посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме посаду голови т.зв. «Липецької адміністрації військово-цивільної адміністрації Харківської області».

В подальшому, у період з квітня 2022 по вересень 2022 року ОСОБА_5 перебуваючи на території Липецької ОТГ Харківської області здійснював власні повноваження на вказаній посаді та виконував відповідні функціональні обов`язки, зокрема з організації сільськогосподарської діяльності на території Липецької ОТГ Харківської області у співпраці з представниками країни-агресора РФ, проведення агітаційної роботи серед місцевих мешканців з метою формування позитивного ставлення останніх до окупаційної влади та збройної агресії РФ проти України, розпорядження майном територіальної громади, а також організації неправомірного вилучення сільськогосподарської техніки на користь т.зв. «Липецької адміністрації» у місцевих мешканців та юридичних осіб, які розташовувались на території Липецької ОТГ Харківської області.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

30.09.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.11.2022.

Постановою заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 від 15.11.2022, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 28.12.2022.

23.11.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова підозрюваному ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.12.2022.

26.12.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26.09.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України до 6 місяців, тобто до 28 березня 2023 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2022 ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 23.02.2023 включно.

Прокурор в судовому засіданні просить продовжити строк перебування під вартою ОСОБА_5 , підтримавши подане клопотання, посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Підозрюваний в судовому засіданні просив відмовити в задоволені клопотання, посилаючись на те, що підозра не є обґрунтованою, оскільки він тільки отримував гуманітарну допомогу для людей під час окупації, є свідки, які не підтверджують інкриміновану йому підозру, просить визначити йому нічний домашній арешт у вигляді запобіжного заходу. Також, вказував, що в нього погіршився стан здоров*я і йому необхідно пройти обстеження.

Захисник підтримав позицію ОСОБА_5 , вказуючи на сумнівність підозри, інкримінованої ОСОБА_5 , просив викликати свідка на підтвердження зазначеного, та визначити запобіжний захід, не пов*язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, вислухавши свідка ОСОБА_8 , та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

УСБУ в Харківській області і проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000044 від 26.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено та який діє станом на теперішній час.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 є осудною особою, який досяг 16-річного віку.

За результатами розгляду даного клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: протоколами допитів свідків ОСОБА_9 від 10.08.2022, ОСОБА_10 від 10.08.2022; ОСОБА_11 від 10.08.2022, ОСОБА_12 від 11.08.2022; ОСОБА_13 від 11.08.2022; ОСОБА_14 від 31.08.2022; ОСОБА_15 від 31.08.2022; допитом свідка ОСОБА_16 від 22.11.2022;допитом свідка ОСОБА_17 від 22.11.2022; допитами підозрюваного ОСОБА_5 ;протоколом огляду від 17.12.2022;висновком судової почеркознавчої експертизи від 03.02.2023;протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 25.01.2023;протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 02.02.2023;протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 08.02.2023;протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 30.11.2022;ншими матеріалами кримінального провадження, у т.ч. інформацією, отриманою за результатами виконання доручення слідчого оперативним підрозділом.

Слідчим суддею досліджені і залучені органом досудового розслідування допити свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , та допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_23 , і зазначаю, що обставини, викладені у свідченнях даних свідків не спростовують висновків щодо обгрунтованості підозри, яка інкримінована ОСОБА_5 на підставі інших наданих доказів та є підставою для розгляду даного клопотання.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Також, хочу зазначити, що питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за викладених у клопотанні обставин. І доводи захисту з даного питання не спростовують висновків слідчого судді.

Вказане може бути підставою для продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

З представленого до суду клопотання вбачається неможливість завершити досудове розслідування з об*єктивних причин.

26.12.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26.09.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України до 6 місяців, тобто до 28 березня 2023 року.

Згідно поданого клопотання, на теперішній час у кримінальному провадженні необхідно виконати певний обсяг слідчих та процесуальних дій, а саме: встановити та допитати додаткових свідків, яким можуть бути відомі обставини добровільного зайняття посади ОСОБА_5 в окупаційних органах влади, з числа мешканців звільнених територій Харківського району; на підставі зібраних доказів, вирішити питання щодо остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 ;скласти та вручити повідомлення про підозру ОСОБА_5 у кінцевій редакції та допитати його з приводу врученої підозри;виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні та ознайомити сторону захисту з матеріалами кримінального провадження. Виконати зазначені процесуальні дії раніше не видавалось за можливе у зв`язку із особливою складністю кримінального провадження та необхідністю проведення інших процесуальних дій, які направлені на встановлення обставин та документування протиправної діяльності підозрюваного, віддаленістю місцезнаходження свідків та продовженням обстрілів території м. Харкова та Харківської області російськими окупантами.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідча суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, дані ризики підтверджені і тим, що ОСОБА_5 є категорично негативно налаштованим проти військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, має стійкі зв`язки з представниками іноземної держави РФ, які можуть надати допомогу у виїзді на територію іноземної держави або на тимчасово окуповану територію України та забезпечити переховування від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні у тому числі на тих, що не допитані в ході досудового розслідування, що підтверджується тим, що підозрюваному відомі анкетні дані місця мешкання свідків, що свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних підозрюваному показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України.

Доводи сторони захисту про відсутність вищезазначених ризиків не спростовують наведених вище висновків слідчої судді. А посилання захисту на те, що ОСОБА_5 повернувся добровільно до України також не може розцінюватись слідчим суддею, як відсутність ризиків, вказаних у клопотанні.

Щодо зазначеного прокурором ризику знищити, спотворити, сховати будь-які речі та документи, що стосуються обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя повторно вважає його недоведеним, враховуючі ті обставини, що досудове розслідування розпочате 26.09.2022 року, з 30.09.2022 року підозрюваний перебуває під вартою, і будь-яких обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_5 може ще додатково знищити, спотворити, сховати будь-які речі та документи не наведено у клопотанні та не надано таких доказів під час розгляду слідчим суддею клопотання.

Враховується слідчою суддею під час розгляду даного питання і всі дані щодо особи ОСОБА_5 , який раніше не судимий, є депутатом Липецької сільської ради Харківської області, одружений, на утримані малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, має зареєстроване місце проживання, одружений.

Всі зазначені дані про особу, не зменшують існування вищезазначених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання підозрюваного на те, що йому необхідно пройти обстеження у лікувального закладі нічим не підтверджено та є голослівним, будь-яких клопотань з даного питання підозрюваним або його захисником до слідчого судді подано не було.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

За таких підстав, і те, що злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_5 є особливо тяжким, проти основ національної безпеки України, який вчинений під час дії воєнного стану, а тому у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і держави в цілому, слідча суддя вважає, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід продовжити підозрюваному саме такий запобіжний захід, про який прохає прокурор, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу, в межах строку досудового розслідування. Підстав для визначеного іншого запобіжного заходу не вбачається, враховуючи всі вищенаведені обставини.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваного інших запобіжних заходів в період дії воєнного стану.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором по кримінальному провадженню № 0000044 від 26.09.2022 - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 37 днів - тобто до 28 березня 2023 року включно.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області підполковника юстиції ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою останнього.

Встановити строк дії ухвали до 28.03.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя