Провадження № 1-кп/522/984/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Одеса кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001996 від 17 березня 2015 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні сина 2013 р.н. та доньку 2016 р.н., не працює, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачений - ОСОБА_9 ,

захисник - ОСОБА_10 ,

представник потерпілого - ОСОБА_11 ,

представник цивільного відповідача ОСОБА_12

в с т а н о в и в:

формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

1. Так, 16 березня 2015 року приблизно о 10 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_9 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 20/30 км/год. по вул. Дегтярній з боку площі Льва Толстого у напрямку пров. Лютеранського, що у Приморському районі в м. Одесі, навпроти буд. № 27, де є нерегульований пішохідний перехід, границі якого відзначаються шириною тротуару, розташованого після перехрестя вул. Дегтярної з вул. Льва Толстого, маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з необережності, в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.5 - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;

п. 18.1 - Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,

грубо проігнорував вимоги зазначених пунктів Правил, із злочинною самовпевненістю, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка перетинала нерегульований пішохідний перехід в темпі спокійного кроку зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля.

2. Після скоєння ДТП водій ОСОБА_9 в порушення вимог п. 2.10 «а, б, в, г, д, е» Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 2.10 У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди,

на місці дорожньо-транспортної пригоди не залишився та самостійно вжив заходи щодо доставки потерпілої ОСОБА_13 до медичного закладу.

3. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_13 були спричинені такі тілесні ушкодження: закрита травма кісток тазу у вигляді осколкового перелому правої вертлюжної западини зі зміщенням уламків, центральним травматичним вивихом головки правого стегна та й зміщенням в порожнину тазу, осколкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, лінійних переломів обох гілок правої лонної кістки, правої сідничної кістки, лінійного вертикального перелому правої латеральної маси крижі, розриву правого крижово-клубового зчленування з деформацією тазового кільця, забої та садна верхньої третини правого стегна та закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забійна рана правої тім`яної області, які не були небезпечними для життя в момент спричинення, але призвели до втрати репродуктивної здатності, а тому є тяжкими тілесними ушкодженнями.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_9 .

4. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи факт наїзду на потерпілу, винним себе не визнав, та дав показання про те, що 16 березня 2015 року у денний час доби він керував транспортним засобом «ВАЗ» по вул. Л. Толстого, на кругу повернув праворуч у сторону Лютеранського провулку, у той час раптово вибігла на проїжджу частину потерпіла, яку він занадто пізно побачив, почав зупинятися однак зачепив її. Після цього посадив потерпілу в авто, відвіз до лікарні, давав гроші на лікування та батько потерпілої відмовився їх брати. Стверджує, що потерпіла була на середині проїжджої частини, та була в окулярах, які від удару розбилися.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

5. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.03.2015 року, 16.03.2015 приблизно о 10 год. 15 хв. на проїзній частині вул. Дегтярної у Приморському районі м. Одеси поблизу буд. 27 відбувся наїзд автомобілем «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 , який здійснював рух з боку вул. Льва Толстого в напрямку пров. Лютеранського, на пішохода ОСОБА_13 , яка перетинала проїзну частину в невстановленому місці справа-наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок даної ДТП пішоходу ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження: перелом правої гомілки. ЖЕО № 10772 Приморського РВ ОМУ.

6. Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.03.2015 року, (який сформований 17.09.2015) 16.03.2015 приблизно о 10 год. 15 хв. на проїзній частині вул. Дегтярної у Приморському районі м. Одеси поблизу буд. 27 відбувся наїзд автомобілем «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 , який здійснював рух з боку вул. Льва Толстого в напрямку пров. Лютеранського, на пішохода ОСОБА_13 , яка перетинала проїзну частину в невстановленому місці справа-наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок даної ДТП пішоходу ОСОБА_13 спричинені тяжкі тілесні ушкодження. ЖЕО № 10772 Приморського РВ ОМУ.

7. Під час огляду місця дорожньо-транспортної події 16 березня 2015 року у період часу з 12 год. 30 хв. до 13 год., встановлено, що місцем ДТП є вул. Льва Толстого у м. Одесі. Проїзна частина асфальтована, суха і чиста, освітлена. До проїзної частини зліва та справа примикає бордюр, за яким знаходиться тротуар. Слідів шин та гальмівного шляху не виявлено. Транспортний засіб переміщено за межі проїзної частини. Напрям руху транспортного засобу відповідно до показань. Під час огляду транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 зафіксовано справність гальмівної системи, характер зовнішніх пошкоджень та інші обставини, що містять сліди і мають стосунок до дорожньо-транспортної пригоди. Ці дані відображені у протоколі огляду місця події та огляду і перевірки стану транспортного засобу, який складений слідчим ОР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_14 , із фото таблицею вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 223, 234, 237 КПК України.

8. Водій ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, згідно із висновком щодо результатів медичного огляду лікаря КУ «ООМЦПЗ» від 16.03.2015.

9. Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №1391 від 28.04.2015, рульове керування, ходова частина і гальмівна система автомобіля ВАЗ-2101 р.н. НОМЕР_1 на момент експертного огляду знаходилось у працездатному стані і забезпечували водієві технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. При цьому, в цих системах не було несправностей, які могли б зумовити для водія раптове відведення автомобіля від обраного ним напрямку або відмову систем. Висновки експерта слідство може використати стосовно моменту ДТП тільки за умови незмінного стану автомобіля в період між пригодою і експертизою.

10. Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №1392 від 28.04.2015, в передній частині автомобіля марки ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 є сліди у вигляді деформації переднього реєстраційного номерного знаку, потертостей брудопилового шару на панелі переднього бамперу, що відображають фактуру тканини, а також деформації передньої кромки панелі капоту двигуна, що в сукупності характерно для утворення в результаті контактної взаємодії з об`єктом, що немає слідоутворюючих кромок, по міцності рівних металу, але володіє істотною інерційною масою, тобто з тілом (речами) пішохода. Пошкодження відображають такий механізм контакту: удар тіла пішохода центральною частиною бампера переднім реєстраційним номерним знаком з подальшим закиданням на панель капота двигуна автомобіля.

11. Під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_13 , відтворено обставини наїзду водія автомобіля ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_2 , та слідчим експериментом встановлено таке: учасники слідчої дії зібралися у місці його проведення, яким є ділянка проїжджої частини вул. Дігтярній у Приморському районі м. Одеси поблизу будинку № 29, де у присутності двох понятих потерпілій ОСОБА_13 було запропоновано показати механізм розвитку та настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої їй було заподіяно тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_15 було запропоновано оцінити дорожню обстановку та погодні умови, повідомити, чи відповідають вони тим, що спостерігалися на момент ДТП, на що остання повідомила, що дорожня обстановка та елементи проїжджої частини залишились без змін, погодні умови, а саме суха, без опадів погода , повністю відповідає тим, які спостерігалися на момент ДТП.

Далі, ОСОБА_15 вказувала розташування лінії її руху в місці виходу на проїжджу частину та місце наїзду на неї автомобілем. Ці параметри були відзначені крейдою. Здійсненими вимірами встановлено, що місце виходу на проїжджу частину розташовувалося на відстані 24 м до кута будинку № 29 щодо напрямку руху транспорту з боку площі Льва Толстого, з моменту виходу на проїжджу частину до наїзду на неї автомобілем вона йшла в темпі спокійного кроку перпендикулярно зліва -направо щодо спрямування руху транспортних засобів у зазначеному напрямку та до моменту наїзду подолала відстань 7,5 м.

Після цього визначався час руху ОСОБА_15 з моменту виходу на проїжджу частину до моменту наїзду на неї автомобілем "ВАЗ-2101". З цією метою, пішохід-статист, схожий за своїми фізіологічними та антропометричними даними з даними пішохода ОСОБА_15 триразово долала траєкторію руху безпосередньо перед ДТП з темпом, вказаним ОСОБА_15 , який відповідав тому, з яким остання перетинала проїжджу частину вул. Дігтярний безпосередньо перед контактом з нею автомобіля «ВА3-2101». По команді слідчого пішохід-статист (починала рух від лівого краю проїжджої частини і закінчувала рух також по команді слідчого після того, як перетинала місце наїзду, щоб протягом усієї ділянки темп руху відповідав тому, з яким пішохід ОСОБА_15 рухалася в день ДТП Час руху фіксувався за допомогою секундоміра, що знаходився в руках у одного з понятих, який включав секундомір, коли пішохід-статист за командою слідчого розпочинав рух і відключав секундомір, коли остання перетинала місце наїзду. Таким чином встановлено такий час:T1=9,0 сек; T2 = 9,0 сек; T3 = 9,0 сек. На цьому слідчий експеримент закінчено. До протоколу складено схему. Протокол складений слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_16 , та відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 223, 234, 240 КПК України.

12. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин наїзду автомобіля ВАЗ 2101 на пішохода №18-865 від 28.03.2018, в умовах події дії водія автомобіля ВАЗ 2101 регламентувались вимогами пункту 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з якими водію належало перед пішохідним переходом зменшити швидкість, а в разі потреби зупинити керований автомобіль, продовжити рух тільки переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека. Виконанням вимог п. 18.1 ПДР, надав пішоходу дорогу на пішохідному переході, водій автомобіля ВАЗ 2101 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Дії водія автомобіля ВАЗ 2101, які не відповідали вимогам пункту 18.1 ПДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із ДТП наїздом на пішохода. Питання про порушення водієм вимог ПДР вимагає правової оцінки, що виходить за межі компетенції експерта. Оцінка дій пішохода не потребує спеціальних знань.

13. Відповідно до висновку експерта №1483 від 16.07.2015, у ОСОБА_13 були такі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забитої рани правої тім`яної області; закритої травми тазу у вигляді осколкового перелому правої вертлужної западини зі зміщенням уламків, центральним травматичним вивихом головки правої стегнової кістки та її впровадження в область малого тазу, осколкового перелому верхньої гілки лівої лобкової кістки, лінійних переломів обох гілок правої лобкової кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, лінійного вертикального перелому правої латеральної маси крижі, розриву правого крижово-клубового зчленування зі значною деформацією тазового кільця, що супроводжувалось масивним крововиливом в порожнину малого тазу, гематоми правої клубової області; травматичне пошкодження хряща головки правої стегнової кістки, садно верхньої треті правого стегна. Дані ушкодження були спричинені ударною дією тупих, твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового авто в умовах ДТП (наїзд на пішохода), а також при подальшому падінні тіла потерпілої і співудар з елементами дорожнього покриття, які могли мати місце 16.03.2015. Тілесні ушкодження у ОСОБА_13 були небезпечними для її життя як у момент їх заподіяння так і в подальшому періоді і за цим критерієм відповідно до п. 2.1.3. «о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у потерпілої утворились по механізму вказаному у постанові ( ас аме при наїзді легковим автомобілем) незадовго до прибуття потерпілої до лікувальної установи 16.03.2015. Між тілесними ушкодженнями виявленими у потерпілої та даною ДТП вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. З урахуванням локалізації і механізму виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 (виражена перевага правосторонніх ушкоджень над лівосторонніми) в момент первинного контакту вона була повернута правою стороною свого тіла до травмуючого об`єкта (легкового автомобіля).

14. За клопотанням сторони захисту проведено судово-медичне обстеження потерпілої ОСОБА_13 , за результатом якого складено висновок фахівця № 17 від 23.09.2016, згідно із яким у ОСОБА_17 були такі тілесні ушкодження: закрита травма тазу у вигляді осколкового перелому правої вертлюжної западини зі зміщенням уламків, центральним травматичним вивихом головки правого стегна та її зміщенням в порожнину тазу, осколкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, лінійних переломів обох гілок правої лонної кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, лінійного вертикального перелому правої латеральної маси крижі, розриву правого крижово-клубового зчленування з деформацією тазового кільця, забій та садна верхньої третини правого стегна;-закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, забійна рана правої тім`яної області. Дані ушкодження спричинені ударною дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля в умовах ДТП (наїзд легковим автомобілем на пішохода), а також при подальшому падінні тіла потерпілої та його ударі об елементи дорожнього покриття. Враховуючі дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 16.03.2015 р.

Згідно із наданою медичною документацією вказані ушкодження не супроводжувались явищами небезпечними для життя, а саме: травматичним або геморагічним шоком, комою та ін. про що свідчать загальний стан пацієнтки, показники артеріального тиску, пульсу та лабораторні показники. Закрита травма тазу у вигляді осколкового перелому правої вертлюжної западини зі зміщенням уламків, центральним травматичним вивихом головки правого стегна та її зміщенням в порожнину тазу, осколкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, лінійних переломів обох гілок правої лонної кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, лінійного вертикального перелому правої латеральної маси крижі, розриву правого крижово-клубового зчленування з деформацією тазового кільця, забою та садна верхньої третини правого стегна спричинила тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом N 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Закрита черепно-мозкова травма (в єдиний комплекс якої входять струс головного мозку, забійна рана правої тім`яної області ) спричинила короткочасний розлад здоров`я строком понад 6-ть, але не більше як 21 день і за цим критеріем згідно з п.п. 2.3.3 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Що стосується фактичного часу перебування постраждалої на лікуванні травматологічному відділенні МКЛ № 11 м. Одеси, то вказане питання виходить за межі компетенції судово-медичного експерта. Лікування наявних у гр. ОСОБА_13 переломів кісток тазу можливо проводити в умовах спеціалізованих травматолого-ортопедичних клінік, медичних установ МОЗ України ШП-IV рівнів акредитацій у м. Київ, м. Харків, м. Рівно, м. Дніпропетровськ.

15. У зв`язку із розбіжностями наданих медичних експертиз судом призначено комісійну судово-медичну експертизу №144 від 22.10.2018, відповідно до якої у потерпілої ОСОБА_13 були такі тілесні ушкодження: закрита травма тазу у вигляді осколкового перелому правої вертлюжної западини зі зміщенням уламків із центральним травматичним вивихом голівки правого стегна та і зміщенням, перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, лінійних переломів обох пілок правої лонної кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, лінійного вертикального перелому правої латеральної маси крижі; забій м`яких тканин правого стегна з наявністю ссадна у верхній третині його по зовнішній поверхні;

- забійна рана правої тім`яної області.

Закрита травма кісток таза за звичай супроводжується розвитком травматичного або геморагічного шоку різних ступенів, або жировою емболією. Згідно із наданою медичною документацією вказані ушкодження у гр.-ки ОСОБА_13 супроводжувались розвитком травматичного шоку 1-2 ступенів, про що свідчать: на протязі всього часу загальний стан пацієнтки середньої тяжкості, показники артеріального тиску 110/70 мм.рт.ст.; пульс 80 ударів, задовільних властивостей, АДРЕСА_2 та задовільні лабораторні показники результатів дослідженні крові ( на протязі всього часу гемоглобін від -71 до 128 г/л;; еритроцити - від 3,1 до 3,4г/л; кольоровий показник від -0,69 до 0,79), а також кількість перелитої еритроцитарної маси 273 мл.

Закрита травма тазу у вигляді осколкового перелому правої вертлюжної западини зі зміщенням уламків, центральним травматичним вивихом головки правого стегна та її зміщенням в порожнину тазу, осколкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, лінійних переломів обох гілок правої лонної кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, лінійного вертикального перелому правої латеральної маси крижі, забою та садна верхньої третини правого стегна не супроводжувалася загрозливими для життя явищами (геморагічним, травматичним шоком тяжкого ступеня або жировою емболією) і по своєму характеру спричинила тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом N° 6 МОЗ України від 17.01.1995 р, відноситься до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Забійна рана правої тім`яної області спричинила короткочасний розлад здоров`я строком понад 6днів, але не більше як 21 день і за цим критерієм згідно п .п. 2.3.3. та 4.6. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Забій м`яких тканин правого стегна з наявністю ссадна та перелом вертлюжної впадини із центральним вивихом голівки правого стегна вказує на місце первинної дії травмуючої сили в направленні справа наліво. 3 урахуванням обставин справи дані ушкодження могли бути спричинені від удару виступаючими частинами механічного транспортного засобу, можливо в указаний строк 16 березня 2016 року.

Забійна рана правої тім`яної області виникла від дій тупого предмета і з урахуванням обставин справи могла бути спричинена при подальшому падінні тіла потерпілої та його ударі об елементи дорожнього покриття. Беручи до уваги переважне розташування тілесних ушкоджень саме на правій стороні тіла, зокрема, наявність осколкового перелому правої вертлюжної западини зі зміщенням уламків, центральним травматичним вивихом голівки правого стегна та ті проникненням у порожнину тазу, слід дійти до висновку, що первинний контакт автомобіля мав місце саме із правою боковою поверхнею тіла постраждалої, тобто, пішохід ОСОБА_13 була повернута до транспортного засобу правою стороною свого тулубу.

Об`єктивних судово-медичних даних, які дозволяють встановити статичне положення потерпілої, або рух по прямій, повертання на місці з послідуючим рухом в розпорядженні експертизи не має.

Згідно з рекомендаціями головного ортопеда-травматолога Департаменту Охорони здоров`я Одеської міськради, завідуючого 1-м травматологічним відділенням ОСОБА_18 від 23.03.2015 року, консультативного висновку позаштатного спеціаліста з травматології Департаменту охорони здоров`я і соціального захисту населення облдержадміністрації проф. ОСОБА_19 та головного спеціаліста відділу контролю якості надання медичної допомоги Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення облдержадміністрації ОСОБА_20 -лікування наявних у гр. ОСОБА_13 переломів кісток тазу можливо було проводити в умовах спеціалізованих травматолого-ортопедичних клінік, медичних установ МОЗ України III - IV рівнів акредитації у м. Київ, м. Рівно, м. Дніпропетровськ та Харьківському НДІ ТО.

16. Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_21 (доповідач по комісійній судово-медичній експертизі) суду дала показання про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 враховувалися ті, які були їй заподіяні на момент ДТП. Питання щодо подальшої можливості мати дітей, у експертизі не ставилось. Основною обставиною, яка слугувала критерієм для визначення тяжкості тілесних ушкоджень було те, що у потерпілої не було загрозливих станів.

17. Згідно із висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи від 15.01.2020. у ОСОБА_13 мала місце закрита травма кісток тазу у вигляді осколкового перелому правої вертлюжної западини зі зміщенням уламків, центральним травматичним вивихом головки правого стегна та її зміщенням в порожнину тазу, осколкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, лінійних переломів обох гілок правої лонної кістки, правої сідничної кістки, лінійного вертикального перелому правої латеральної маси крижі, розриву правого крижево-клубового зчленування з деформацією тазового кільця, забою та садна верхньої третини правого стегна та закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забійна рана правої тім`яної області. Ці тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, що можливо при ДТП 16.03.2015р.

При огляді потерпілої ОСОБА_13 17.12.2019р. було встановлено, що «В подальшому при народженні дитини їй необхідно буде виконати операцію Кесарів розтин в плановому порядку». Тобто, внаслідок вказаної травми тазу вона втратила здатність до народження дитини фізіологічним шляхом (через піхву). Таким чином, тілесні ушкодження, що виникли внаслідок ДТП 16.03.2015р. не були небезпечними для життя в момент спричинення, а призвели до втрати репродуктивної здатності, і за цією ознакою, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 лишня 1995р. за №o255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Оперативне втручання при переломах кульшової западини тазу з центральним вивихом (підвивихом) голівки стегнової кістки передбачає: -усунення вивиху (підвивиху) голівки стегнової кістки, -анатомічна репозиція кульової западини тазу (відновлення, співставлення відламків кісток, що утворюють кульшову западину - тіло здухвинної та сідничної кістки) - МОС (металостеосинтез) кісток кульшової западини тазу - стабільна надійна внутрішня фіксація поламаних кісток, що утворюють западину спеціальними імплантатами (пластина(и) з гвинтами). Операція виконується як можна раніше, за умов стабільного загального стану пацієнта. В Україні в спеціалізованих центрах при складних переломах кульшової западини тазу з центральним вивихом голівки стегнової кістки використовують доступ клубово-паховий (Летурнеля) розширений чи обмежений. При виконанні такого доступу, який сам по собі є досить травматичним, довжина розрізу становить 20-25 см., середня крововтрата складає близько 1700- 2600 мл, а час операції становить біля 5 годин. Ускладнення, що зазвичай супроводжують такі операції, це травматизація стегнового, сідничного нерва в тазу, ушкодження судин(клубова вена, внутрішня клубова артерія та вена, ушкодження анастомоза затульної та нижньочеревної артерії («корона смерті») та інше та супроводжується значною затримкою часу реабілітації. Результати лікування лише відносно задовільні, а саме: інвалідність пацієнта (2, 3 ступінь) значна контрактура кульшового суглоба з втратою функції руху та опори нижньої кінцівки. Ранній артроз, ранне складне ендопротезування кульшового суглоба.

Малоінвазивна операція (доступ Stoppa до кульшової западини) при складних переломах кульшової западини тазу з центральним вивихом голівки стегнової кістки, що мінімізує ризик ятрогенних пошкоджень судин та нервів стегна, мінімізує крововтрату, розвиток обширних гематом з нагноєнням тощо та дозволяє не порушити кровопостачання кісткових структур кульшового суглоба та мінімізувати розвиток раннього посттравматичного коксартрозу кульшового суглоба (важкої інвалідизації хворого) та проведення раннього складного ендопротезування кульового суглоба і забезпечує найбільшу кількість позитивних результатів при лікуванні переломів кульшової западини тазу, яка була виконана ОСОБА_13 в Ізраїлі, в нашій країні НЕ ПРОВОДИТЬСЯ. Навіть у світі таких операцій виконується не багато. Проведення такої операції передбачає використання комплексу спеціального ортопедичного обладнання (стіл, інструмент) та інтраопераційного просторового рентген-контролю в ЗД, найвищого досвіду хірурга, що спеціалізується в області хірургії переломів тазу.

18. Крім цього, захисник ОСОБА_10 наполягав на долученні в якості доказу показань обвинуваченого ОСОБА_9 , які він давав на місці події 16.03.2015. Суд вважає, що такі показання не можуть вважатися доказом, і братися до уваги судом у будь-якому випадку адже відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору. А тому таке клопотання захисника є необгрунтованим.

19. Крім цього, під час судового провадження захисник ОСОБА_10 надав письмове клопотання про визнання недопустимим доказом висновок автотехнічної експертизи № 18-865 від 28.03.2018, у якому посилається на таке. У матеріалах кримінального провадження є показання обвинуваченого, витяги з ЄРДР у яких йдеться про те, що потерпіла переходила проїзну частину справа-наліво, однак експерт під час проведення експертизи керувався тільки тими даними, які лежали в основі попередньої автотехнічної експертизи № 4629, яка рішенням попереднього складу суду визнана недопустимим доказом. Також адвокат посилається на те, що експерт не врахував пояснень обвинуваченого які були озвучені під час судового засідання, про те, що потерпіла розвернулась перед ударом. Не враховано, що у своїх показах потерпіла посилалась на те, що на неї наїхав вантажний автомобіль, та на думку адвоката, вона мала значні вади зору бо не могла самостійно пересуватись залою судового засідання. Вважає, що суд призначив експертизу без повного допиту потерпілої і таким чином не усунув суперечностей у вихідних даних. Не вказав на обставини, про які клопотала сторона захисту.

20. Надаючи оцінку цьому клопотанню, суд керується таким.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Таким чином, умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини

У частині другій вказаної статті перелічені випадки, які свідчать про істотність порушення прав та свобод людини, а саме: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Таким чином суд має чіткі критерії, які відмежовують поняття допустимого доказу від недопустимого.

Підставою для визнання висновку авто-технічної експертизи № 4629 недопустимим доказом, попередній склад суду зазначив ту обставину, що під час проведення цієї експертизи експерт у вихідних даних послався на покази ОСОБА_9 , які були надані останнім в ході допиту у якості свідка 20.03.2015. Згідно із ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані із показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому провадженні. Таким чином, зважаючи на те, що покази свідка були одним із вихідних даних для проведення експертного дослідження суд повинен був визнати такий висновок недопустимим доказом. Водночас, підстав для визнання висновку автотехнічної експертизи № 18-865 від 28.03.2018 недопустимим доказом суд не вбачає. Адже, як зазначено експертом, під час проведення дослідження він керувався уже даними, які надавав ОСОБА_9 під час судового провадження, тобто він перебував у процесуальному статусі обвинуваченого та був повідомлений про своє право відмовитись чи не давати показань. Таким чином, твердження захисника про те, що дана експертиза обґрунтовувалась даними, які лежали в основі попередньої автотехнічної експертизи № 4629, є необґрунтованими. Те, що не враховані показання потерпілої, те, що потерпіла не надала повні показання, чи те, що не враховано повністю показань обвинуваченого, не може свідчити про недопустимість доказу, адже не відповідають визначеним законодавцем критеріям визнання доказу недопустимим, а тому клопотання сторони захисту є необґрунтованим.

21. Крім цього, під час судового провадження захисник ОСОБА_10 надав письмове клопотання про визнання недопустимим доказом висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи № 139,397/19 від 15.01.2020. В обґрунтування свого клопотання захисник посилається на те, що у матеріалах кримінального провадження є три висновки судово-медичної експертизи, два із яких комісійні. Вважає, що остання експертиза проведена незаконно так як її висновки ґрунтувалися на копіях медичних даних, а не на оригіналах документів. Стверджує, що висновок є недопустимим, оскільки за результатом експертизи комісія вказала про те, що ОСОБА_13 треба буде у подальшому робити плановий кесарів-розтин, що у свою чергу, на думку адвоката, не виключає її репродуктивної здатності.

Розглядаючи клопотання сторони захисту, суд враховує вище вказані норми Кримінального процесуального кодексу України, які регламентують порядок та умови визнання доказу недопустимим.

Той факт, що у даному кримінальному провадженні було проведено декілька судово-медичних експертиз не зумовлює недійсність останньої експертизи, оскільки навпаки, вона проведена із урахуванням усіх попередніх досліджень і на їх підставі, більше того проведена центральною експертною установою, що не викликає сумнівів у компетенції результатів дослідження у суду. Незгода із результатом комісійної судово-медичної експертизи стороною захисту, не вимагає від суду визнання доказу недопустимим без наведення конкретних критеріїв, які імовірно могли бути недотримані стороною обвинувачення, і як саме ці критерії істотно порушили права чи свободи обвинуваченого. Зважаючи на що, суд не вбачає підстав для визнання висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи недопустимим доказом.

22. З урахуванням вище наведеного суд вважає, що сторона захисту, не зважаючи на те, що клопотала про визнання деяких доказів недопустимими, насправді стверджувала про їх недостовірність, про що свідчать мотиви та обґрунтування, які зазначив у своїх клопотаннях адвокат ОСОБА_22 .

Водночас, відповідно до ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням; чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку; чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності; що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Судом детально проаналізовано сукупність доказів, які була надана стороною обвинувачення, і суд дійшов до таких висновків. Факт дорожньо-транспортної пригоди із наїзду на пішохода на проїзній частині по вул. Льва Толстого у м. Одесі, ніхто не оспорює, що у свою чергу є однією із елементів складу злочину передбаченого ст. 286 КК України. Певні розбіжності у тому, з якої сторони рухалась потерпіла, та те, що потерпіла не надала суду своїх показів, не виключає того факту, що злочин мав місце, і цей злочин є неумисним, зважаючи на диспозицію статті. Той факт, що у постанові слідчого, у витягах із ЄРДР вказано про те, що потерпіла рухалась справа-наліво не є суттєвим, адже ні витяг із ЄРДР ні постанова слідчого не є доказами, і для суду не мають принципового значення ті фактичні обставини, які там вказані. Окремо суд бере до уваги і той факт, що у даної ДТП не було очевидців, а водій після наїзду на пішохода сам поїхав до лікарні і тільки згодом викликав усі служби, тобто вказані у витягу та постанові обставини фіксувались виключно зі слів ОСОБА_9 . Водночас, напрям руху потерпілої, на думку суду, не виключає винність особи у наїзді на пішохода, який рухався нерегульованим переходом. Водій керуючи транспортним засобом, керує джерелом підвищеної небезпеки, на під`їзді до місця, де можуть переходити дорогу пішоходи (як було саме у цьому випадку) водій повинен був вжити заходів для недопущення даної ДТП, а у разі її допущення повинен був на місці вжити заходів, які зазначені у Правилах дорожнього руху. І вказані обставини у своїй сукупності доводять суду те, що особа порушила вимоги ПДР, хоча і заперечує цей факт. При цьому, поведінка пішохода не впливає на кваліфікацію за ст. 286 КК України, а може тільки враховуватися у частині призначення винному покарання, а показання потерпілої не є обов`язковими для суду, також потерпілий може відмовитись їх надавати. Більше того, усі висновки медичних експертиз однозначно стверджують, що наїзд відбувся саме на праву сторону потерпілої, оскільки тілесні ушкодження заподіяні в основному із цієї сторони.

23. Таким чином суд вважає, що всі досліджені докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, та дають можливість суду дійти до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною у повному обсязі.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_9 .

24. Беручи до уваги вище вказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_9 .

25. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 згідно зі ст. 66 КК України суд враховує вчинення злочину вперше та наявність на утриманні малолітніх дітей.

26. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

27. Суд, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

28. Відповідно до вимог Закону України про кримінальну відповідальність, покарання має на меті не тільки кару, а повинне забезпечити перевиховання обвинуваченої, задля недопущення повторення протиправної поведінки з її сторони. Покарання повинно бути справедливим.

29. Так, суд враховує, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні малолітніх дітей, обтяжуючих обставин суд н встановив. Також суд враховує умови і обставини злочину, винним у вчиненні якого визнає ОСОБА_9 . Як було судом вказано вище, злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України не є умисним злочином, однак у зв`язку із тяжкістю заподіяних збитків суд зобов`язаний давати усесторонню оцінку як діям так і бездіяльності обвинуваченого. Як встановлено із висновків експертиз, у водія були і технічна можливість, і достатній час для вжиття необхідних заходів для уникнення цього ДТП. Хоча цей факт обвинувачений не визнає, що є його правом, але дає право суду дійти висновку, що ОСОБА_9 не достатньо володіє знаннями Правил дорожнього руху. Про це свідчить і поведінка водія після спричиненої ДТП.

30. Рішення Верховного суду, у яких надано висновок щодо застосування норм права, є обов`язковими до врахування іншими судами.

31. Так, у Постанові Верховного Суду від 14.05.2020 по справі № № 668/2604/15-к, Верховний Суд зазначив, що незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати вимогу пункту 12.3 Правил дорожнього руху і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а перебування пішохода на проїзній частині дороги, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту ПДР.

32. Як встановлено із досліджених доказів, слідів гальмівного шляху на дорожньому покритті не було. Крім цього, як зафіксовано в ході огляду місця події, гальмівний шлях і сліди шин перед місцем наїзду на потерпілу відсутні. Вказані обставини свідчать, що справді водій був неуважний та не слідкував за змінами дорожньої обстановки, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, які в наслідку спричиняють втрату репродуктивної функції щодо розродження. Зважаючи на її молодий вік отримані травми будуть суттєво погіршувати якість її подальшого життя. Ці обставини беруться судом до уваги, з метою виявлення ставлення винного до вчиненого ним діяння. ОСОБА_9 свою провину категорично заперечував. За його словами, під час спілкування із батьком потерпілої запропонував їм грошові кошти на лікування, однак ті відмовились, тобто заподіяну шкоду не відшкодовував. Також, обвинувачений не висловлював жалю чи осуду щодо вчиненого. Вказані обставини свідчать, що водій легковажно ставиться до заподіяних наслідків, так як і до дотримання вимог Правил дорожнього руху. Суд врахував, що потерпіла переходила проїзну частину на нерегульованому переході, однак водій, тобто особа, яка керує джерелом підвищеної небезпеки, повинен був бути готовим до будь-яких змін дорожньої обстановки, а уважність за кермом є основним правилом, порушення якого вимагає більш суворої оцінки вчиненого. Підстав для не призначення альтернативного додаткового покарання не встановлено. Суд також враховує, що застосування додаткового покарання буде сприяти не тільки перевихованню обвинуваченого, а і виконає превентивну функцію покарання щодо інших осіб, сприятиме запобіганню вчинення правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, більш стриманіи? і виваженіи? поведінці водіі?в на дорогах і, як наслідок, приведе до зменшення кількості ДТП. Таким чином, суд вважає, що необхідним і достатнім буде призначення покарання у виді позбавлення волі, із звільненням від його відбування з випробуванням.

Щодо цивільного позову

33. До провадження суду в порядку ст. 128 КПК України, надійшов цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 та уточнений цивільний позов від її представника ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ», у якому просять стягнути з ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» матеріальну шкоду у граничному розмірі 100 000 грн; з ОСОБА_9 - матеріальну шкоду у розмірі 1 457 943, 89 грн та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

34. Від цивільного співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (попередня назва ПрАТ «СК «АХА Страхування» надійшли письмові заперечення на цивільний позов, із яких вбачається, що вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог так як із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії потерпіла не зверталась, що вимагається згідно із ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; потерпіла не узгоджувала із страховою компанією намір лікування закордоном, а посилання на те, що було здійснено повідомлення компанії про такий намір на електронну пошту нічим не підтверджується; відсутні належні докази про розмір витрат, які потерпіла понесла в Україні, що на думку цивільного співвідповідача свідчить про необґрунтованість позову в цілому.

35. Так суд, розглядаючи цивільний позов враховує такі норми Закону. Відповідно до ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

36. За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

37. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

38. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

39. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

40. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

41. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.

42. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у законі №1961-IV (ст.3) визначено забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).

43. Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, відповідно до п. 1.4 ст. 1 вказаного закону, особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

44. За змістом закону №1961-IV (ст.ст.9, ;2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числій шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

45. Із вказаних положень Закону встановлено, що для відшкодування завданої шкоди у межах сум застрахованої відповідальності може мати місце тільки коли транспортний засіб знаходиться у правомірному володінні особи, та якщо її відповідальність застрахована у встановленому законом порядку. Із наданих доказів встановлено, що ОСОБА_9 не є власником вказаного транспортного засобу, але правомірно ним володів. Відповідальність за завдану шкоду була застрахована ПрАТ «СК «АХА Страхування». Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 є особою, відповідальність якої застрахована, а тому цивільний позов формально пред`явлено до осіб, які мають нести відповідальність.

46. Що стосується відсутності попереднього звернення до страхової компанії, то суд звертає увагу на таке.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використані є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

47. Відповідно до правових висновків викладених у постанові ВП ВС по справі №465/4621/16-к від 19.06.2019, обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

48. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

49. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

50. Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до МТСБУ або страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

51. На підставі викладеного, Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика (МТСБУ) про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.

52. З урахуванням висновку ВП ВС, суд вважає, що за викладених обставин факт пред`явлення вимоги до страхової компанії не є вирішальним при вирішенні цивільного позову у межах кримінального провадження. Потерпіла своєчасно звернулась із позовом про відшкодування завданої їй шкоди, до суду, тобто протягом встановлених строків. За таких обставин суд вважає заперечення страхової компанії у цій частині необґрунтованими.

53. Крім цього, відповідно до ст. 24 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

54. Основний розмір цивільного позову у частині спричинення матеріальної шкоди, складає вартість лікування потерпілої в приватній клініці Ізраїлю - 54 211 доларів США, що згідно із уточненим позовом складає 1 463 154, 89 грн. Вартість транспортування потерпілої до Ізраїлю через авіасполучення та її супровід склало 83 402 грн. Під час судового провадження страхова компанія зазначила, що питання лікування потерпілої закордоном з ними не було узгоджено. Суд критично ставиться до заперечень представника цивільного позивача у частині тверджень, що страхову компанію повідомили шляхом направлення сповіщення на електронну адресу. По-перше, доказів про направлення такого повідомлення до суду не надано, по-друге формального повідомлення про намір лікування закордоном не достатньо для доведення факту «узгодження» такого лікування. Зважаючи на практику Верховного суду, у такому разі обґрунтовані витрати на лікування особи за кордоном повинні бути стягнуті із обвинуваченого (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 463/1685/17 (провадження № 51-9383км18).

55. Дійшовши до частини оцінки цивільного позову з точки зору його обґрунтованості, а не правомірності, суд вважає за необхідне керуватися такими нормами цивільно процесуального законодавства, які не суперечать Загальним засадам кримінального провадження адже розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч. 5 ст. 128 КПК і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача.

56. Згідно із ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

57. Відповідно до ст. 74 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

58. Статтею 95 ЦПК України визначено вимоги до письмових доказів, а саме:

- письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього;

- копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством;

- учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу;

- учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення;

- іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

59. Після дослідження цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди та доказів на підтвердження розмірів цієї шкоди, суд погоджується із твердженнями і сторони захисту, і цивільного співвідповідача про те, що відсутні належні докази на підтвердження витрат, які понесла потерпіла унаслідок її лікування.

60. Надані як додатки до позову ксерокопії викликають у суду обґрунтований сумнів у можливості посилання на них як на докази з огляду на те, що вони не оригінали, не засвідчені належним чином і не містять обов`язкових реквізитів, які закон встановлює для медичних документів, що підтверджують понесені витрати.

61. Так, потерпіла та її представник у своєму позові посилаються на копію квитанції медичної установи держави Ізраїль «Адар», однак суд не може пересвідчитись у справжності такого документу. Окрім цього, у якості медичної документації для проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи потерпіла надала медичну документацію із Медичного центру ім. Сораскі, Тель-Авів. У суду немає доказів про те, яка саме медична установа, у якому обсязі і за яку вартість надала медичні послуги потерпілій. Вказані обставини викликають у суду обґрунтований сумнів, що долучена незасвідчена копія квитанції і справді була видана, і що вона може бути доказом розміру понесених витрат. Жодних належних посвідчень, здійснення перекладу медичних розрахунків і документів суду не надано.

62. Для здійснення обрахунку витрат понесених на території України, суд керується п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

63. По аналогії, для доведення обґрунтованості сум, сторона повинна надати належні докази, посвідчені у встановленому порядку чого у даному випадку здійснено не було.

64. Щодо витрат на лікування в України, суд теж погоджується із запереченнями цивільного співвідповідача про те, що надані копії квитанцій, окрім того, що не належної якості, не засвідчені належним чином, а і не повною мірою стосуються кримінального провадження. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов переконання про те, що цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованим, зважаючи на відсутність належних доказів понесених витрат, на підставі чого у його задоволенні слід відмовити.

65. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує таке. Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

66. Ст. 23 ЦК передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частини 1-2 зазначеної статті).

67. Згідно із ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

68. Статтею 1167 ЦК передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Відповідно до змісту ч. 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

69. Відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

70. Потерпіла просить стягнути із обвинуваченого витрати за спричинену злочином моральну шкоду. Суд вважає, що справді заподіяні тілесні ушкодження, спричинена непрацездатність та поведінка обвинуваченого могла спричинити суттєву моральну шкоду потерпілій. Протягом тривалого часу судового провадження, останній не визнавав своєї провини, заперечував очевидний факт злочинності своїх дій. Суд вважає, що у обвинуваченого були всі можливості для уникнення таких суспільно-небезпечних наслідків, а тому така поведінка обвинуваченого теж може спричинити моральну шкоду потерпілій. Суд враховує, що справді потерпіла фактично ніколи більше не зможе мати той стан здоров`я, який вона б мала, без вказаної ДТП, згідно із висновком комісійної судово-медичної експертизи. Також суд бере до уваги те, що потерпіла перебувала на лікуванні і потребувала реабілітації, відчувала хвилювання та побоювання, зважаючи на характер тілесних пошкоджень. Таким чином судом при визначенні розміру моральної шкоди враховано характер, обсяг і ступінь моральних страждань, заподіяних потерпілій, порушення її нормальних життєвих зв`язків, а також засади розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на що, вважає достатнім розміром відшкодування у якості моральної шкоди суму у розмірі 400 000 грн. При цьому, цю суму слід стягнути із обвинуваченого та страхової компанії, як про те вказано у ст. 26-1 Закону.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

71 Рішення щодо речових доказів прийняти на підставі ст. 100 КПК України.

72. Застосовані заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню у зв`язку із постановленням кінцевого рішення по справі.

73. Процесуальні витрати за проведення експертиз стягнути на користь держави з обвинуваченого.

На підставі ст. 75-76, 77 КК України, керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 349,367-368,370-371,373-376,395,532 КПК України, суд -

у х в а л и в:

1. ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

2. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання із випробуванням строком на 3 (три) роки.

3. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 і пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково.

5. Стягнути з Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (код ЄРДПОУ 20474912) на користь ОСОБА_13 в якості відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 20 000 грн (двадцять тисяч гривень).

6. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 у якості відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 380 000 грн (триста вісімдесят тисяч гривень).

7. Цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди залишити без задоволення.

8. Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № 18-865 від 28.03.2018 у розмірі 2 860 грн (дві тисячі вісімсот шістдесят гривень).

9. Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 1392 від 28.04.2015 у розмірі 369 грн (триста шістдесят дев`ять гривень).

10. Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи №1391 від 28.04.2015, у розмірі 369 грн (триста шістдесят дев`ять гривень).

11. Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 вважати переданим за належністю.

12. Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

13. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

14. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

15. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокуророві.

16. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_23

06.02.2023