КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000448 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Світлогорськ Гомельської області Республіки Білорусь, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо вона протягом іспитового строку у 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган _______________________________________________

Справа №11-кп/824/2555/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , 11.02.2022 приблизно о 15 годині 20 хвилин, знаходячись біля буд. №16-А, по пр. Леся Курбаса в м. Києві, незаконно зберігала при собі, без мети збуту, наркотичний засіб - канабіс, загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) 8,26 г.

ОСОБА_6 , у невстановлені досудовим розслідування час, місці та спосіб, незаконно придбала шляхом знахідки поліетиленовий згорток зеленого кольору з вмістом речовини рослинного походження в подрібненому стані, схожою на наркотичний засіб - канабіс, який з метою подальшого особистого вживання залишила на зберігання при собі, без мети збуту.

11.02.2022 приблизно о 15 годині 20 хвилин ОСОБА_6 знаходилася біля буд. №16-А по пр. Леся Курбаса в м. Києві та була викрита працівниками поліції, яким добровільно видала для подальшого вилучення поліетиленовий згорток зеленого кольору з вмістом речовини рослинного походження в подрібненому стані, масою 9,83 г.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-22/6929-НЗПРАП від 22.02.2022, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 8,26 г.

Канабіс, згідно Списку №1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» в Таблиці №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченої ст. 75 КК України, адже незаконно звільнив її від відбування призначеного покарання тільки з умовою невчинення нею протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, без такої обов`язкової умови звільнення від відбування покарання, як виконання покладених на засудженого обов`язків.

Внаслідок такої помилки місцевого суду, становище обвинуваченої було незаконно покращено. Замість застосування передбачених в законі двох обов`язкових умов звільнення від відбування призначеного покарання, судом першої інстанції ОСОБА_6 визначено тільки одну - невчинення нею протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Тому судом першої інстанції незаконно звужені умови звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання. При цьому умови звільнення від відбування покарання мають суттєве значення для обвинуваченого. Фактично такі умови є елементом самого покарання, оскільки вони нерозривно поєднанні одне з одним та перебувають у взаємній залежності. Розширення підстав для скасування рішення про звільнення від відбування призначеного покарання погіршує становище обвинуваченої.

За таких обставин, призначене ОСОБА_6 покарання, у сукупності з неправильним застосуванням ст. 75 КК України, є невиправдано м`яким, явно несправедливим.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинуваченої ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, що відповідає юридичній кваліфікації діянняч. 1 ст. 309 КК України, який ухвалено в порядку спрощеного провадження, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Не оспорюються в апеляційній скарзі вид та розмір покарання, яке призначено судом першої інстанції обвинуваченій, отже висновки суду і в цій частині колегією суддів не переглядаються на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України.

Також не ставить під сумнів прокурор в апеляційній скарзі і висновок суду про можливість застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В той же час колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, які прокурор пов`язує з незаконним звільненням ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання тільки з умовою невчинення нею протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, без такої обов`язкової умови звільнення від відбування покарання, як виконання покладених на засудженого обов`язків, внаслідок чого, на його думку, становище обвинуваченої було незаконно покращено, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

За змістом ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Обставини у виді не вчинення особою протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення та виконання нею покладених на неї обов`язків, відповідно до вимог ст. 75 КК України не є підставою чи умовою застосування цієї статті до призначеного покарання, тобто звільнення особи від відбування покарання із випробуванням, а тому вони не повинні зазначатись при ухваленні рішення про застосування щодо особи звільнення від відбування покарання із випробуванням.

При цьому не вчинення особою нового кримінального правопорушення та виконання покладених на неї обов`язків є підставою для звільнення особи від покарання на підставі ст. 78 КК України, що є правовим наслідком звільнення від відбування покарання із випробуванням і застосовується після закінчення іспитового строку. Це також підтверджує те, що при вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання із випробуванням судом не може враховуватись та зазначатись у вироку факт не вчинення особою нового кримінального правопорушення і виконання покладених на неї обов`язків.

Ці обставини стверджуються також і положеннями п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, відповідно до якого, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до статей 75-79, 104 Кримінального кодексу України, у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого, особа, на яку за її згодою або на її прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи. Необхідність же зазначення у вироку про не вчинення особою нового кримінального правопорушення і виконання покладених на неї обов`язків законом не передбачено.

Враховуючи вказані вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі із випробуванням у вироку, на виконання вимог ч. 3 ст. 75 КК України, вірно зазначив тривалість іспитового строку та передбачені ст. 76 КК України обов`язки, які покладає на обвинувачену,а те, що суд, хоча помилково і вказав одну з умов звільнення засудженої від відбування призначеного покарання, не вказавши іншу - як виконання покладених вироком суду обов`язків, не вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки необхідність їх додаткового зазначення у вироку законом і не передбачено.

А тому доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими і належно немотивованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3