Справа № 462/4411/21
провадження 1-кп/462/176/23
У Х В А Л А

27 лютого 2023 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

перекладача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим

ОСОБА_4 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина,

ОСОБА_5 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Туреччина,

ОСОБА_6 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Республіки Туреччина,

ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Республіки Туреччина,

що обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000115 від 10.12.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27-ч.3 ст.305, ч.3 ст.27- ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України.

Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_17 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_5 ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ), оскільки такі заходи завершуються 17.11.2022 року.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав зазначені клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, зазначивши додатково про те, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою обрання запобіжного заходу обвинуваченим, не зменшились, а підстав для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заперечили проти задоволення клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід у відношенні підзахисних. Захисник ОСОБА_9 при розгляді клопотання поклався на розсуд суду. Обвинувачені ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 підтримали думки своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наведені в клопотаннях обставини, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту ст.183 КПК України убачається, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд вважає встановленою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_20 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27-ч.3 ст.305, ч.3 ст.27- ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України.

Суд констатує доведеними стороною обвинувачення існування ризиків, зокрема: ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховування обвинувачених від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки обвинувачені є громадянами Республіки Туреччина, не мають сталого джерела доходів, постійного житла та інших соціальних зв`язків на території України, що свідчить про відсутність факторів соціального стримування. При цьому, кожна окремо з зазначених вище обставин не є вирішальною при оцінці наявності ризику переховування обвинувачених, однак у сукупності між собою та з іншими обставинами цього кримінального провадження, дає підстави стверджувати про наявність ризику переховування від суду; ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.

Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій обвинувачених, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Відтак, при вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченим обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих їм злочинів, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких, що становить надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, а також з огляду на особи обвинувачених, які раніше не судимі, не працевлаштовані (що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу та постійної зайнятості), їх сімейний і матеріальний стан, стан здоров`я, а також характер інкримінованих злочинів, тому, суд приходить до переконання, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку можуть свідчити про те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду та встановлення істини у справі, відтак, в зв`язку із наведеним, необхідно продовжити застосування до обвинувачених виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинувачених та тяжкості пред`явленого їм обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Більш м`який запобіжний захід, не забезпечить їх належної поведінки з урахуванням індивідуальних характеристик особи обвинувачених та тяжкості кримінального правопорушення, способу та характеру його вчинення. Доказів неможливості за станом здоров`я перебувати в місцях ув`язнення, де медичне обслуговування здійснюється відповідно до законодавства про охорону здоров`я, суду не надано.

Продовження строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, виправдовується наявним конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, адже ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При розгляді клопотання, учасниками судового провадження не наведено доводів з поданням відповідних доказів щодо будь-якої зміни наведених обставин та таких судом не встановлено, заявлені ризики не зменшилися.

Відповідно п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд вважає за доцільне не визначати розмір застави оскільки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 27 квітня 2023 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 27 квітня 2023 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 27 квітня 2023 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Республіки Туреччина на 60 днів, а саме до 27 квітня 2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Дата закінчення дії ухвали 27 квітня 2023 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.