Справа № 454/1377/15-к
Провадження № 1-кп/459/283/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Червонограді кримінальне провадження № 0000430, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Волсвин Сокальського району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 08 квітня 2015 року в 23 годині та ОСОБА_6 , діючи умисно між собою та не встановленою особою чоловічої статі в групі, вчинили дії, які грубо порушили громадський порядок та за своїм змістом супроводжувались особливою зухвалістю, що виразилось в тому, що вчинили конфлікт із ОСОБА_7 , на виїзді із села Волсвин Сокальського району Львівської області на автодорозі сполученням села Волсвин Сокальського району Львівської області - місто Соснівка Львівської області, з мотивів явної не поваги до суспільства, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві, бажаючи показати свою перевагу, фізичну силу та самоствердитися за рахунок приниження іншої особи, безпричинно, явно з хуліганських спонукань, виражаючись при цьому нецензурною лайкою та ненормативною лексикою, ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_7 близько 3 ударів руками та ногами в область тулуба та голови, а ОСОБА_6 наніс 1 удар рукою в область лиця від чого потерпілий впав та 5 ударів руками та ногами в область тулуба та голови.

Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, перелому кісток носа, множинних забоїв шиї, грудної клітки, м`яких тканин передньої черевної стінки, м`яких тканин голови, обличчя, кінцівок, які відносяться: закрита черепно-мозкова травма та перелом кісток носа до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, забої м`яких тканин до легкого тілесного ушкодження.

Крім того, 08 квітня 2015 року в 23:30 годині, на виїзді із села Волсвин Сокальського району Львівської області на автодорозі сполученням село Волсвин Сокальського району Львівської області місто Соснівка Львівської області, ОСОБА_6 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення за рахунок незаконного заволодіння транспортним засобом, вступивши в злочинну змову із ОСОБА_4 та невстановленою особою чоловічої статі, спрямовану на незаконне заволодіння транспортним засобом марки ВАЗ 21150, темно зеленого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , належного ОСОБА_7 , незаконно всупереч його волі, причепивши автомобіль марки ВАЗ 21150 належний ОСОБА_7 , за кермом якого перебував ОСОБА_6 , на буксир до автомобіля марки ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермо якого сів ОСОБА_4 , відтягли викрадений ними автомобіль в місто Соснівка Львівської області, де з метою приховання вчиненого ними кримінального правопорушення автомобіль марки ВАЗ 21150 належний ОСОБА_7 заховали.

Крім того, 08 квітня 2015 року в 23:40 годині, на виїзді із села Волсвин Сокальського району Львівської області, на автодорозі сполученням села Волсвин Сокальського району Львівської області місто Соснівка Львівської області, ОСОБА_6 , діючи умисно, вступивши у злочинну змову із ОСОБА_4 та невстановленою особою чоловічої статі, спрямовану на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність вчинюваних ними дій, незважаючи на те, що ОСОБА_7 не усвідомлював вчинюваних над ним дій, помістили остатнього на заднє пасажирське сидіння належного йому автомобіля марки ВАЗ 21150, темно зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку міста Соснівка Львівської області, переїхавши міст через р. Західний Буг, витягли ОСОБА_7 з вказаного автомобіля та залишили останнього на узбіччі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечив вчинення ним інкримінованих йому злочинів та пояснив, що 08.04.2015 року на виїзді із с. Волсвин він їхав автомобілем, що перебував у його користуванні, разом із ОСОБА_6 та іншим знайомим йому хлопцем на ім`я ОСОБА_8 . Вони зупинилися біля автомобіля ОСОБА_9 , щоб пропустити автомобіль, що рухався по зустрічній смузі руху. В той момент на мотоциклі приїхав ОСОБА_9 з людиною, яка його підвозила та запитав у них про те, що вони роблять біля його автомобіля. ОСОБА_9 облив його машину бензином та погрожував їх підпалити, тримаючи в руках сірники. ОСОБА_6 вдарив потерпілого по обличчі, він та ОСОБА_8 також наносили удари потерпілому, внаслідок чого останній впав на землю. Коли він наносив удари потерпілому, останній лежав на землі, намагався піднятися, вкусив його за ногу, тримав у руках сірники та погрожував їх запалити. Його одяг та автомобіль були облиті бензином, він боявся, що потерпілий запалить сірники, тому наносив удари потерпілому. Після цього він сам поїхав на своєму автомобілю додому. ОСОБА_6 залишився, оскільки він хотів покататися на машині потерпілого. Наступного ранку побачив ОСОБА_6 , який йому сказав, що машину потерпілого залишив на дачах, і він сказав повернути автомобіль, щоб не було проблем. ОСОБА_6 дав йому флешку з музою, але він не знав, що це з машини потерпілого. В машину потерпілого він не сідав та номерних знаків не видавав. Під час досудового розслідування працівники поліції йому пояснили, що якщо він визнає винуватість, то отримає умовне покарання. На слідчому експерименті йому сказали усе повторювати за ОСОБА_6 . Просив перекваліфікувати його дії з хуліганства, визнати його винуватим за умисне легке тілесне ушкодження й суворо не карати, а у решті обвинувачення виправдати.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів, його вина у вчиненні цих злочинів у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується наступними доказами:

так Потерпілий ОСОБА_7 , будучи допитаний в судовому засіданні суду пояснив, що подія мала місце восени 2015 року, він їхав до заправки із с. Волсвин у с. Сілець автомобілем марки «ВАЗ 21150». Проїхавши 2 км, в автомобілі закінчилось пальне і він зупинився. Він зачинив автомобіль і повернувся у село близько 23.00год у пошуках бензину, автомобіль був з ввімкненими габаритами. Знайшовши бензин, до місця де стояв автомобіль, його підвіз на мотоциклі мешканець села. Коли під`їхали, він побачив, що позаду його автомобіля стоїть інший автомобіль марки «Жигулі», блакитного кольору, біля його машини було троє осіб, обвинувачений, інший обвинувачений, що помер та ще одна особа. Один із чоловіків стояв біля дверей водія його автомобіля, інший позаду, в машині горіли габарити. Тримаючи в руках бензин, він сказав, що підпалить, оскільки хотів налякати цих осіб. Після цього, його чимось сильно вдарили в голову, від удару впав, його продовжували бити ногами, зокрема й обвинувачений. Одного із чоловіків він схопив за ногу та вкусив. Від ударів він втратив свідомість. Відчув, що хтось перевіряє його кишені. З розмови зрозумів, що шукають ключі від автомобіля. Опритомнів знаходячись у р. Західний Буг. Вибрався з води, дочекався світанку та пішов додому. Яким чином опинився у річці не пам`ятає. Після повернення автомобіля виявив на ньому подряпини, замок був пошкоджений, з автомобіля зникла флешка. Зазначив, що надав дозвіл на проведення огляду автомобіля. Йому повернули саме той телефон, що був у його володінні. Флешку він упізнав, вона була перемотана ізолентою. Ним було надано слідчому свою медичну документацію для проведення експертизи. Цивільний позов підтримав.

Окрім показів обвинуваченого та потерпілого, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується наступними доказами:

-даними, які відображено в протоколі огляду місця події з фототаблицею від 09.04.2015 року, згідно з яким місцем події є дорога сполученням с. Волсвин - м. Соснівка, Сокальського району, Львівської області, що розташована між лісовим масивом. Виявлено пластикову пляшку із запахом бензину, зв`язку із трьох ключів, кепку темно-зеленого кольору, мобільний телефон марки «Nokia 1280» ІМЕІ НОМЕР_4 , у якому відсутня сім-карта, акумулятор та задня кришка, уламки скла (т. 1, а.с. 83-89);

-даними, які відображено в протоколі огляду місця події з фототаблицею від 09.04.2015 року, відповідно до якого місцем події є польова дорога, розташована поблизу лісового масиву с. Сілець, на окраїні дачного кооперативу «Зелений гай», де виявлено автомобіль марки «ВАЗ 21150», темно-зеленого кольору, номерні знаки відсутні. Автомобіль забруднений, має пошкодження. В салоні автомобіля обстановка частково порушена, двері відчинені, панель рульової колонки та замок запалювання демонтовані, наявні уламки скла. У бардачку автомобіля виявлено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , страховий поліс, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 . Під час обробки автомобіля дактилоскопічним порошком на дзеркалі виду передньої дверки виявлено слід пальців рук та на передньому капоті виявлено один слід долоні рук (т. 1, а.с. 90-97);

-даними, які відображено в протоколі огляду місця події з фототаблицею від 09.04.2015 року, згідно з яким місцем події є двір, розташований навпроти житлового будинку АДРЕСА_2 , навпроти під`їзду № 3 виявлено автомобіль марки «ВАЗ 2101», блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , на якому виявлено плями на передньому капоті, передньому лівому крилі, даху автомобіля та задній кришці багажника. Знято змиви даної речовини. У салоні цього автомобіля знайдено цифровий носій інформації USB накопичувач. На внутрішній нижній частині фаркопа виражені сліди свіжої потертості та на забрудненому фаркопі в місці кріплення відсутні сліди бруду (т. 1, а.с. 98-103);

-даними, які відображено в протоколі огляду місця події з фототаблицею від 10.04.2015 року, відповідно до якого місцем події є приміщення службового кабінету №11 Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області, де оглянуто два державних номерних знаки автомобіля «797-85НО». ОСОБА_6 зазначив, що саме ці державні номерні знаки він зняв з автомобіля марки «ВАЗ 21150», темно-зеленого кольору, який викрали в с. Волсвин, Сокальського району. Ці обставини підтвердив ОСОБА_4 та повідомив, що після цього ці номерні знаки знаходилися в нього. Останні добровільно видали зазначені номерні знаки (т. 1, а.с. 104-107);

-даними, які відображено в висновку експерта № 065/2015 від 13.05.2015 року, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено синці та садна на гомілці лівої ноги, які утворилися від дії тупих предметів у термін, що не суперечить зазначеному в постанові про призначення судово-медичної експертизи і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Форма та розміри ушкоджень, відмічених в п. 1.2 цих «Підсумків», свідчать про можливість утворення їх від дії зубів людини (т. 1, а.с. 119);

-даними, які відображено в висновку експерта № 038/2015 від 27.04.2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 при зверненні у лікувальний заклад виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, перелому кісток носа, множинних забоїв шиї, грудної клітки, м`яких тканин передньої черевної стінки, м`яких тканин голови, обличчя, кінцівок, які могли утворитися 08.04.2015 року від дії тупих твердих предметів і відноситься: закрита черепно-мозкова травма та перелом кісток носа до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, забої м`яких тканин до легкого тілесного ушкодження (т. 1, а.с. 120-122);

-даними, які відображено в висновку експерта № 266 від 22.05.2015 року, згідно з яким один слід долоні руки, що представлений на експертизу та відкопійований на відрізку клейкої стрічки розміром 48,5 х 86 мм, для ідентифікації особи придатний та залишений ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 126-131);

-даними, які відображено в висновку експерта судово-психіатричного експерта №237 від 03.05.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_4 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового або будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2, а.с. 194-195).

Суд відхиляє доводи ОСОБА_4 про нанесення ним ударів ОСОБА_9 з метою самозахисту життя, здоров`я та майна, тобто його стан необхідної оборони, оскільки, як свідчать показання потерпілого, з його боку не було суспільно небезпечного посягання. Так, потерпілий під час досудового розслідування та судового розгляду послідовно пояснював, що він, виявивши на автодорозі біля свого автомобіля марки «ВАЗ 21150» невідомий йому автомобіль марки «ВАЗ 2101» та трьох незнайомих осіб, двоє з яких, знаходилися біля належного йому автомобіля й одна з яких стояла біля його передньої дверки та заглядала у вікно цього авто, що підтверджується протоколом слідчого експерименту від 24.04.2015 року за участі ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 132-139), будучи одним, побоюючись за безпеку свого цінного майна, вилив на капот автомобіля ОСОБА_4 . ВАЗ 2101 бензин та лише пригрозив, що у разі, якщо вони не поїдуть звідти, підпалить його. Такі дії самі по собі ОСОБА_9 , на переконання суду, не містять складу злочину, зокрема, проти власності, а, виходячи із ситуації, що склалася, мали на меті самозахист майна. При цьому ні показання потерпілого, ні показання ОСОБА_4 не містять даних про те, що, обливши бензином належний ОСОБА_10 автомобіль, потерпілий намагався його підпалити, у зв`язку з чим суд вважає недоведеною цю обставину.

Не може бути оцінене судом як необхідна оборона й здійснене з чисельною та фізичною перевагою зухвале нанесення ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та третьою особою на ім`я ОСОБА_8 низки ударів ОСОБА_9 , який був у лежачому положенні, вчинені після його перенесення на узбіччя другої сторони автодороги.

Надаючи оцінку показанням ОСОБА_4 , що після нанесення ударів ОСОБА_9 він сам поїхав на своєму автомобілю додому, а отже, заперечення його участі у незаконному заволодінні належним потерпілому транспортним засобом та у позбавленні волі потерпілого суд ставиться до них критично, розцінює їх виключно, як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, оскільки ця обставина спростовується комплексом зібраних у кримінальному провадженні чітких, логічних, послідовних, переконливих та таких, що доповнюють один одного доказів.

Твердження захисника про недопустимість ряду доказів, а саме просив визнати недопустимими доказами: протоколи слідчих експериментів від 12.05.2015 року за участі підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що обидві слідчі дії проведені в один і той самий день, за участі одних і тих самих учасників події й починались на тому самому місці події й у протоколах відсутні посилання на те, що підозрюваних ознайомлено з правом відмовитись від давання показів та не давати відповіді на питання.

Відповідно до вимог ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 зазначено: «Визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі».

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Так суд, погоджується з позицією сторони захисту та вважає недопустимими: протоколи слідчих експериментів від 12.05.2015 року за участі підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що підозрюваних не ознайомлено зі змістом ст. 63 Конституції України, що передбачає право відмовитись від давання показів та не давати відповіді на питання, а тому вказаний доказ суд зобов`язаний визнати недопустимим відповідно до правил п.4 ч. 2 ст. 87 КПК України у зв`язку з отриманням показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, є правильною, тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 289 КК України та у незаконному позбавленні волі людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 146 КК України.

При цьому, кваліфікація дій обвинуваченого, як хуліганства не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Критеріями розмежування хуліганства від інших кримінальних правопорушень є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим, такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року( справа № 288/1158/16 ) та постанові Верховного Суду в складі колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18.06.2020 року ( справа № 720/990/18).

Проаналізувавши надані докази, а саме покази обвинуваченого, потерпілого, письмові докази, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведена вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 08 квітня 2015 року в 23 годині та ОСОБА_6 , діючи умисно між собою та не встановленою особою чоловічої статі в групі, вчинили дії, які грубо порушили громадський порядок та за своїм змістом супроводжувались особливою зухвалістю, що виразилось в тому, що вчинили конфлікт із ОСОБА_7 , на виїзді із села Волсвин Сокальського району Львівської області на автодорозі сполученням села Волсвин Сокальського району Львівської області - місто Соснівка Львівської області, з мотивів явної не поваги до суспільства, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві, бажаючи показати свою перевагу, фізичну силу та самоствердитися за рахунок приниження іншої особи, безпричинно, явно з хуліганських спонукань, виражаючись при цьому нецензурною лайкою та ненормативною лексикою, ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_7 близько 3 ударів руками та ногами в область тулуба та голови, а ОСОБА_6 наніс 1 удар рукою в область лиця від чого потерпілий впав та 5 ударів руками та ногами в область тулуба та голови.

Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, перелому кісток носа, множинних забоїв шиї, грудної клітки, м`яких тканин передньої черевної стінки, м`яких тканин голови, обличчя, кінцівок, які відносяться: закрита черепно-мозкова травма та перелом кісток носа до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, забої м`яких тканин до легкого тілесного ушкодження.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_7 , яка виникла раптово, через те, що обвинувачений вважав, що потерпілий може підпалити його автомобіль та виникла на автодорозі сполученням села Волсвин Сокальського району Львівської області - місто Соснівка Львівської області, яка є абсолютно безлюдною, оточеною лісосмугами, не порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 діяв з наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 і безпосередньо його дії спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я - за частиною другою статті 125 КК України.

Суд, діючи в межах повноважень щодо перекваліфікації злочину, які окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжке кримінальне правопорушення, вважає, що дії ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України відповідно до ст. 477 КПК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

За нормами чинного Кримінального процесуального кодексу України особливістю такого кримінального провадження є лише те, що необхідною умовою його здійснення є виражене у процесуальній формі бажання потерпілого щодо кримінального переслідування винного.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16) викладена правова позиція, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Згода потерпілого в судовому засіданні з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією кримінального правопорушення як злочину публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від обвинувачення і зумовлювати закриття кримінального провадження відповідно до пункту сьомого частини першої статті 284 КПК України. Навпаки, зазначене волевиявлення, виражене в належний процесуальний спосіб (у формі письмової або усної заяви, зафіксованої у відповідному документі та/або журналі судового засідання і на технічному записі процесу), варто розцінювати як спрямоване на застосування до обвинуваченого кримінально-правових заходів примусу.

Під час судового розгляду встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 під час досудового розслідування і судового розгляду послідовно наполягав на притягненні ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, повністю погоджуючись із висунутим прокурором обвинуваченням щодо юридичної оцінки його дій як хуліганства .

Із огляду на викладене суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати з частини 2 ст. 296 КК України на частину 2 ст. 125 КК України, так як своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і вина ОСОБА_4 у вчиненому знайшла підтвердження під час судового розгляду. Оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

При призначанні покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, особу винну та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, тяжким злочином та кримінальним проступком відповідно, є особою молодого віку, не працює, одружений, є батьком двох малолітніх дітей, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, посередньо характеризується.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. При цьому стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_4 злочинів у стані алкогольного сп`яніння, оскільки жодних зразків природнього середовища не відбиралось, лабораторних досліджень та експертиз не проводилось.

При призначенні ОСОБА_4 виду і міри покарання, суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30.10.2014.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України та покарання у виді арешту, в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, з урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для їх виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Ураховуючи сукупність вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з урахуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України, суд вважає доцільним обрати йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 16.04.2013 ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 70; ч.2 ст. 185; ч.1 ст. 277 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки. Іспитовий строк у засудженого ОСОБА_4 за цим вироком сплив 16.04.2015.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, за даним кримінальним провадженням 08.04.2015, тобто у період іспитового строку за попереднім вироком від 16.04.2013, що свідчить про існування у ОСОБА_4 на момент вчинення нового злочину судимості за попереднім вироком.

Проте, як слідує з ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 27.04.2015 клопотання інспектора Сокальського РП Сокальського МВ КВІ УДПтС України у Львівській області ОСОБА_12 задоволено, та звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання згідно вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 16.04.2013року за ч.1 ст. 70; ч.2 ст. 185; ч.1 ст. 277 КК України у виді 3 років позбавлення волі, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Зазначена ухвала суду набрала законної сили та не була переглянута у встановленому законом порядку.

Отже, хоча наявність ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 27.04.2015, яка набрала законної сили, про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі ч.1 ст. 78 КК України дійсно перешкоджає застосуванню в даному випадку ст. 71 КК України, однак у цілях кваліфікації злочину наявність чи відсутність кваліфікуючої ознаки «повторності» необхідно встановлювати, виходячи з тих обставин, які існували на час вчинення злочину, а не на час постановлення вироку чи рішення суду вищої інстанції.

Враховуючи викладене, оскільки на час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у даному провадженні ОСОБА_4 відповідно до ч.1 ст. 88, ч.1 ст. 78, п.1 ч.1 ст. 89 КК України мав судимість, то його дії мають ознаки «повторності», що передбачена ч.2 ст. 289 КК України, проте перешкоджає застосуванню в даному випадку ст. 71 КК України.

Аналогічний підхід було застосовано Верховним Судом у постанові від 15.05.2019 (справа № 484/3214/17 провадження № 51-7092км18 https://reyestr.court.gov.ua/Review/81877480), зокрема суд зазначив, що хоча наявність ухвали міськрайонного суду від 10 травня 2017 року, яка набрала законної сили, про звільнення Особи-1 від покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК дійсно перешкоджає застосуванню в даному випадку ст. 71 КК, про що правильно зазначив апеляційний суд, однак у цілях кваліфікації злочину наявність чи відсутність кваліфікуючої ознаки повторності необхідно встановлювати, виходячи з тих обставин, які існували на час вчинення злочину, а не на час постановлення вироку чи рішення суду вищої інстанції.

У цивільному позові та заяві про збільшення позовних вимог (т. 1, а.с. 32-34, 182-183) потерпілий ОСОБА_7 просить стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 10203,11 грн. майнової шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. Вимоги обгрунтовані: придбанням запчастин до автомобіля, придбання медикаментів, оплатою медичного обстеження, придбанням пального для поїздок на слідчі дії, підтверджені фіскальними чеками, порушенням нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у його житті, залученням в ході досудового розслідування до проведення слідчих дій, проблемою правової реабілітації, проблемами психологічного та медичного характеру. В судовому засідання потерпілий просив стягнути дану шкоду з ОСОБА_4 .

Завдана ОСОБА_7 майнова шкода у сумі 10203,11 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, її розмір захистом не оспорений, тому суд стягує зазначену суму з обвинуваченого.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вчинення ОСОБА_4 вказаних злочинів доводить факт спричинення потерпілому моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, завданої злочинами, судом ураховано тяжкість завданої ОСОБА_7 моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимушену участь у кримінальних процесуальних діях, негативні зміни стану здоров`я потерпілого, який постійно відчуває головні болі, у нього порушився сон, депресія.

Ураховуючи наведене суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 50000 грн.

Оскільки зазначене кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15 квітня 2020 року закрито й цивільний позов у частині вимог до нього залишено без розгляду, цивільний позов задовольняється лише в частині стягнення зі ОСОБА_4 .

Витрати на залучення експерта у сумі 491,04 грн. підлягають стягнення з обвинуваченого.

Вирішити питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання:

-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту;

-за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави 491,04 грн. витрат на залучення експерта.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки ВАЗ 21150, темно зеленого кольору державний номерний знак НОМЕР_5 ; два державних номерних знаки НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Нокіа 1280», імеі НОМЕР_6 , без акумулятора, сім картки та задньої кришки панелі; металеве кільце на якому містилось три ключі від замків; головний убір (кепка), які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , залишити в розпорядженні потерпілого;
- карту пам`яті (USB флешка), яка зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження;
- порожню пластмасову пляшку ємкістю 1 літр марки «Стожар», в середині якої маються залишки рідини, що за запахом схожі на бензин та уламки скла, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції № 2 Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області знищити;
- автомобіль марки ВАЗ 2101 синього кольору державний номерний знак НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити в розпорядженні засудженого ОСОБА_4 .
Цивільний позов задовольнити. Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 10203,11 грн. на відшкодування майнової шкоди та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. На вирок суду учасниками судового провадження може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим протягом цього ж строку з моменту вручення копії вироку.

Вручити копію вироку учасникам судового провадження.

Головуючий: ОСОБА_1