Номер провадження: 11-кп/813/741/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі матеріали кримінального провадження № 0000636 від 25.05.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в:

Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України, такого, що не має судимості,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286-1 КК України на 1 рік позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Міра запобіжного заходу особисте зобов`язання.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Встановлені судом обставини.

24.05.2022, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б), 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

п.2.3 відповідно до якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.16.6. відповідно до якого «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.»

Порушення виразились в тому, що 24.05.2022, приблизно о 19 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мопедом марки «Yamaha Gear», білого кольору, номер рами НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Святослава Ріхтера зі сторони вулиці Спартаківська в напрямку вулиці Туристська в Малиновському районі міста Одеси, на регульованому перехресті з вулицею Туристська, при зеленому сигналі основного світлофора, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, повертаючи ліворуч, на вул. Туристська, не надавши дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку прямо, продовжив рух та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault Nevada», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мопеда марки «Yamaha Gear», номер рами НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів кісток лицьового черепу; закритий перелом правої малогомілкової кістки в нижній третині із зміщенням уламків та медіального виростку правого надп`ятково-голінкового суглобу, які викликали тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні і згідно п.2.2.2. в) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання. Посилаючись на зміст положень ст.50, 65, 69 КК України, просить призначити йому більш м`яке покарання у виді штрафу. В обґрунтування доводів указує про те, що іншими пом`якшуючими покарання обставинами у відповідності до вимог ст.66 КК України мають бути визнані наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини та стан його здоров`я, зокрема, отримання тілесних ушкоджень. Також апелянт зазначає про те, що поза увагою суду залишено позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

У запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту, прокурор, посилаючись на зміст положень ст.50, 69 КК України, зазначає про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.69 КК України, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції сторін.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Потерпілий підтримав апеляційну скаргу сторони захисту, просив її задовольнити.

Прокурори заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що ж до доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_10 покарання, то суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги за відсутністю правових підстав.

Відповідно до ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції у відповідності до положень ст.50, 65 КК України врахував те, що ним вчинено нетяжке кримінальне правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимості, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, офіційно не працевлаштований, за місцем мешкання характеризується позитивно, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнав - щире каяття та добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_10 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб, суд першої дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 в межах санкції ч.1 ст.286-1 КК України мінімального покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, з яким погоджується і колегія суддів.

Таке покарання за своїм видом та розміром відповідає засадам ст.50 КК України та не може вважатись явно суворим лише з підстав незгоди з таким висновком стороною захисту.

Такий розмір та вид покарання є необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки повністю відповідає меті його призначення.

Що ж до доводів апелянта про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , судом визнано - щире каяття та добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, що стало підставою для призначення покарання в мінімальних межах санкції ч.1 ст.286-1 КК України.

Водночас, судом не було встановлено наявність обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та були б підставою для застосування положень ст.69 КК України.

Посилання апелянта на зміст ст.66 КК України, відповідно до якої, обставинами, що пом`якшують покарання, можуть бути визнані і інші обставини, які прямо не визначені даною нормою, не свідчать про те, що судом першої інстанції було не в повному обсязі дотримано вимог ст.65 КК України, оскільки застосування положень ст.66 КК України віднесено до дискреційних повноважень суду і є його правом, а не обов`язком.

Ті обставини, на які посилається апелянт, зокрема, наявність на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_10 неповнолітньої дитини, стан його здоров`я, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, то вони у даному випадку не є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень, на що посилається захисник, також не може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, оскільки це є результатом його власних протиправних дій, пов`язаних із керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та вчинення ДТП.

Колегія суддів наголошує, що ОСОБА_10 , сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити негативні наслідки, зокрема, що він піддає загрозі як своє життя, так і життя оточуючих.

З огляду на викладене, підстав для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, як про це ставиться питання захисником в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 належить залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Верховного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4