печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1118/22-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року

Слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2

при секретарі: ОСОБА_3

за участю:

особи, яка подала скаргу: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність процессуального керівника у кримінальному провадженні № 0000272 від 16.01.2019, яка полягає неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

11.01.2022 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність процессуального керівника у кримінальному провадженні № 0000272 від 16.01.2019, яка полягає неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що Київською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000272. Так, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.04.2019 року, винесеної у справі № 369/4496/19 (кримінальне провадження №0000272 від 16.01.2019) надано тимчасовий доступ до оригіналів документів з метою їх вилучення, які знаходяться у володінні приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі. На виконання даної ухвали, було вилучено документи, які знаходились у володінні приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 та визнано їх речовими доказами у кримінальному провадженні №0000272.

04 жовтня 2021 року представником ОСОБА_1 було подано нарочно адвокатський запит від 04.10.2021 до Київської обласної прокуратури, в якому він просив надати інформацію щодо стану досудового розслідування кримінального провадження № 0000272 внесеному до ЄРДР від 16 січня 2019 року, у разі прийняття процесуального рішення по даному кримінальному провадженню № 0000272 внесеному до ЄРДР від 16 січня 2019 року, надати копію такого рішення та витяг з ЄРДР.

06 жовтня 2021 року було отримано відповідь, а саме лист від 05.10.2021 № 31/2-814 вих21, зі змісту якого стало відомо, що 01.10.2021 слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000272.

У зв`язку з цим, представник ОСОБА_1 звернувся до Київської обласної прокуратури із заявою, в якій просив повернути документи, які були вилучені у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 , на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.04.2019 року, винесеної у справі № 369/4496/19, перелік яких визначений даною ухвалою та оформлений відповідним протоколом.

Однак, у відповідь отримано лист від 08 жовтня 2021 року № 31/2-824вих21, яким останньому повідомлено про відмову у повернені документів у зв`язку з тим, що вони визнані речовими доказами та залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

У зв`язку з цим, виникла необхідність у повернення документів, які були вилучені у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.04.2019 року, винесеної у справі № 369/4496/19, перелік яких визначений даною ухвалою та оформлений відповідним протоколом.

Однак, документи станом на час звернення до суду з даною скаргою не повернуті.

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлялися належним чином. Адвокат ОСОБА_4. проси проводити розгляд скарги без його участі, вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, причини неявки не відомі, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим її розгляд у відсутність представника особи, за скаргою якого здійснюється судове провадження та представника органу досудового розслідування. При цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що Київською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000272.

Так, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.04.2019 року, винесеної у справі № 369/4496/19 (кримінальне провадження №0000272 від 16.01.2019) надано тимчасовий доступ до оригіналів документів з метою їх вилучення, які знаходяться у володінні приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі. На виконання даної ухвали, було вилучено документи, які знаходились у володінні приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 та визнано їх речовими доказами у кримінальному провадженні №0000272.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Статтею 220 КПК України унормовано, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно ч. 1, 3 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Вимоги до оформлення постанови вказані у ч. ч. 5, 6 ст. 110 КПК України.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчі судді у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами ( ст. 26 КПК України).

Таким чином, приходжу до висновку, що під час розгляду вказаної скарги слідчому судді не надано достатніх доказів, які б підтверджували, яке саме майно було вилучено у ОСОБА_1 . У зв`язку із зазначеним, підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 1-35, 169-171, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність процессуального керівника у кримінальному провадженні № 0000272 від 16.01.2019, яка полягає неповерненні тимчасово вилученого майна, - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_2