Справа № 464/901/23
пр.№ 1-кп/464/269/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/901/23, внесене 15.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 (останнє зі слів), без зареєстрованих у встановленому законом порядку місць проживання/перебування/реєстрації, українця, громадянина України, з освітою 9 класів, військовозобов`язаного, неодруженого, не працюючого, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 ;

учасником провадження - представник потерпілого ТзОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» ОСОБА_7

з участю його сторін, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_8 09 лютого 2023 року о 17.46 год. у ТЦ «Метро Кеш енд Кері Україна» по вул.Дж.Вашингтона,8Г, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, у час запровадженого воєнного стану по всій території України, шляхом вільного доступу таємно викрав з торгового прилавку майно потерпілого ТзОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» - пляшку вина «P Viejo pioxa» грузинське ємкістю 0,75 л вартістю 332,5 грн без ПДВ, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім того він же 15 лютого 2023 року о 09.58 год там же, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, під час дії воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з торгового прилавку потерпілого ТзОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», а саме: ковбасу «GALAR» сальтісон нарізка екстра вагою 500 г вартістю 249,92 грн без ПДВ, ковбасу «ELPOZO» фует касеро вагою 170 г вартістю 124,92 грн без ПДВ, упаковку сиру копченого гурал «MLEKOVITA» вагою 160 г вартістю 97,42 грн без ПДВ, а всього майна на загальну суму 472,26 грн. Однак з причин, що не залежали від його волі, не довів свій умисел до кінця, оскільки був зупинений начальником охорони торгового центру ОСОБА_9 при спробі покинути місце злочину.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений винуватість свою у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю, щиро покаявся та дав суду наступного змісту показання: батьків своїх фактично не знав, виховувався в інтернаті, не мав жодної моральної чи психологічної підтримки; після закінчення 9 класів вступив до ПТУ, яке не закінчив, заробляв на життя любим підробітком. Про те, що в країні введено дію військового стану достовірно знав. Вчинив два злочини: перший - викрав пляшку вина, бо хотів відсвяткувати день ОСОБА_10 , а другий не мав, що їсти. В обидвох випадках заховав викрадене під куртку. У подальшому вино вжив, а з продуктами був затриманий на місці. Під час досудового розслідування добровільно видав одяг, в якому був під час вчинення злочинів (цей одяг у нього єдиний, іншого не має), а також під час слідчого експерименту все добровільно описував, розказував і показував як вчиняв. У вчиненому щиро розкаюється, стверджує, що йому соромно, шкодує про вчинене, запевняє суд, що ніколи в житті жодного правопорушення не вчинить, зміниться в кращу сторону, обіцяє працевлаштуватись і відшкодувати вартість викраденого. Під час перебування у ЛУВП № 19 багато чого зрозумів і усвідомив. Тому згідний нести присуджене судом покарання, але просить врахувати всі обставини і пом`якшити покарання.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням поданих представниками потерпілих заяв.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні злочинів є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.

Відтак дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, т.я. вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, та ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, т.я. вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України є тяжкими злочинам й проти власності, дані про особу винного, який не має судимості; задовільний стан здоров`я; є неодруженим, не працює, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та осіб на утриманні, відсутність зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання/перебування/реєстрації, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; пом`якшуючими виною обставинами органом досудового розслідування зазначені щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; обтяжуючі вину обставини органом досудового розслідування та судом не встановлені; характеризуючих на особу даних, окрім відомостей про відсутність судимості, органом досудового розслідування не здобуто; розкаяння у вчиненному.

Згідно із досудовою доповіддю органу пробації від 16.03.2023 ризики впливу динамічних факторів на протиправну поведінку обвинуваченого, вчинення ним повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні, а виправлення його без позбавлення або обмеження волі можливе без ізоляції від суспільства.

Учинення інкримінованих злочинів, доведення яких установлено судом, карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

За положеннями ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 20.06.2018 (справа № 740/5424/15-к), від 05.02.2019 (справа № 753/24474/15-к) сформульовано правову позицію про те, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровими (несправедливими), а особа потребує поблажливого ставлення. Через це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Зважаючи на фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні: повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, завдання у результаті ненасильницьких злочинів матеріальної шкоди в розмірі 332,50 грн та 472,26 грн саме юридичній особі, з яких остання відшкодована шляхом повернення викраденого майна, та значимість такого розміру для останьої, відсутність матеріальних претензій з боку ТзОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна», а також особу обвинуваченого, зокрема його молодий він та перше притягнення до кримінальної відповідальності, усвіомлення наслідків вчиненого, висловлення жалю та бажання працевлаштуватись з метою добровільного відшкодування завданої шкоди в розмірі 332,30 грн, суд дійшов висновку за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ч.1 ст.69 КК України, тобто призначити покарання нижче найнижчої межі, ніж це передбачено санкцією відповідних злочинів, у виді арешту на строк по два місяці відповідно з дотриманням положень Загальної частини КК України ст.ст.63, 68 КК України; на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, остаточного покарання у виді арешту на строк чотири місяці.

Відтак, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання у виді арешту, як таке, що буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь.

Саме такий вид та розмір покарання засновані на вимогах адекватності, виваженості та справедливості, відповідають принципу індивідуалізації покарання, є достатніми для виправлення обвинуваченого за умови ізоляції його від суспільства. На переконання суду саме цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого та призведе до бажання вести законослухняний спосіб життя, нейтралізує негативні настанови і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не передбачено. Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого, неможливе без його реального відбування.

Зважаючи на викладене у сукупності, правових підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання суд не знаходить, однак таке компенсує призначенням покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази, визнані постановами слідчого від 15.02.2023., що зберігаються при кримінальному провадженні (двд-р диски із записами подій), слід залишити при провадженні, а повернуті під розписку представнику потерпілого ковбасу та сир та обвинуваченому його одяг - слід залишити по приналежності.

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про залік досудового тримання під вартою. За змістом ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Отже початок строку відбування обвинуваченим ОСОБА_5 покарання слід обчислювати з 15.02.2023 з моменту його затримання, врахувати подальше взяття під варту відповідно до ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 17.02.23. та на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 15.02.2023 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою слід залишити без змін, зважаючи на вид покарання, яке призначається судом, відсутність клопотань з боку сторін провадження та з огляду на вимоги ст.377 КПК України; суд не вбачає виняткових обставин для звільнення останнього з-під варти до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України:

- за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України арешт на строк два місяці;

- за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України арешт на строк два місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді арешту на строк чотири місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання 15 лютого 2023 року, зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання попереднє ув`язнення з 15.02.2023 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Речові докази:

-залишити при провадженні - оптичні електронні носії (постанови слідчого від 15.02.2023);

-залишити ТзОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» два види ковбаси та упакову сиру, повернуті під розписку представнику потерпілого;

-залишити ОСОБА_5 одяг, повернутий останньому під розписку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_12