У Х В А Л А

14 грудня 2022 року м. Біла Церква

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4

про скасування постанови дізнавача сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 30.09.2022 про закриття кримінального провадження № 0001518, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

сторони кримінального провадження: представник заявника адвокат ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 09.12.2022 звернулися до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із скаргою, в якій просять скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 30.09.2022 про закриття кримінального провадження № 0001518, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що в процесі досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що мешканка квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , помітивши протиправні дії ОСОБА_6 , мешканки квартири АДРЕСА_2 , що виразилися у порушенні державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою територій населених пунктів (спалювання сміття), відстоюючи чітку громадянську позицію, передбачаючи негативні наслідки задимлення для оточуючих, жорстку заборону органами державної влади спалювання рослинних та інших побутових відходів в період дії воєнного стану в країні та грубе порушення правил благоустрою Гребінківської територіальної громади - викликала патрульну поліцію та намагалася запобігти вказаному правопорушенню, шляхом інформування останньої про заборону вчинення таких дій. Проте ОСОБА_6 держаком граблів, які були у неї в руках, умисно нанесла декілька ударів ОСОБА_3 . Захищаючись від ударів держаком, ОСОБА_3 отримала забої, які згодом переросли в гематоми та синці на лікті правої руки та зап`ясті лівої руки, що спричинило сильний фізичний біль потерпілій ОСОБА_3 . Крім іншого, ОСОБА_3 отримала і душевні страждання, наслідком яких став підвищений артеріальний тиск та постійні больові симптоми ушкоджених ділянок кінцівок. Факт спричинення ушкоджень, які завдали тривалого фізичного болю потерпілій ОСОБА_3 та факт підвищення артеріального тиску внаслідок такого болю підтверджується медичною довідкою Дослідницької амбулаторії ЗПСМ КНП «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Київської області від 03.09.2022.

Допитані в ході досудового розслідування свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підтвердили вказані обставини. Допитана в ході досудового розслідування ОСОБА_6 заявила про те, що не вчиняла вказаного правопорушення.

Зазначає, що оскаржувана постанова дізнавача ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 30.09.2022 носить виключно формальний характер та жодним чином не відповідає критеріям процесуальних вимог до змісту такого документу, оскільки не містить аргументації, правових підстав та обгрунтування для прийняття рішення дізнавачем про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення , передбаченого частиною 1 статті 126 КК України.

Необгрунтованість постанови дізнавача полягає у тому, що останнім вирішено питання про закриття провадження стосовно ОСОБА_6 у зв`язку із сумнівами щодо доведеності вини особи. При цьому дізнавачем не було застосовано відповідних дій щодо встановлення вини особи, не було взято до уваги документального підтвердження спричинення фізичного болю потерпілій, не було ініційовано направлення потерпілої для проведення відповідної судово-медичної експертизи для встановлення можливості правової перекваліфікації зазначеного правопорушення на більш сувору, не було допитано сина ОСОБА_6 . ОСОБА_8 , який також був свідком вказаних подій та про що заявлялося потерпілою відповідне клопотання.

Відповідно до статті 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, що в даному випадку дізнавачем ОСОБА_5 дотримано не було. Вважає, що досудове розслідування проведено не об`єктивно, висновок про його закриття дізнавачем зроблено передчасно, не перевірено доводів потерілої та всього кола свідків, не встановлено усіх присутніх на місці події, висновки дізнавача, покладенні в основу рішення про закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав, посилаючись на вищенаведене обґрунтування та просив її задовольнити.

Дізнавач сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом, а згідно ч.3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З огляду на це, слідчий суддя вважає за можливе розглянути вказану скаргу у відсутність представника органу досудового розслідування в порядку ч. 3 ст. 306 КПК України.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0001518 від 14.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

В оскаржуваній постанові мотиви закриття кримінального провадження дізнавач сектору дізнання обґрунтувала наступним: «Заявник не надав жодних підтверджуючих доказів які б свідчили про те, що хтось із присутніх при зазначеній події умисно наніс йому тілесні ушкодження. Аналізіючи викладене доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 нанесла умисно тілесні ушкодження, тобто заподіяла умисно шкоду здоров`ю ОСОБА_3 відсутні».

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, дізнавач зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а згідно ст. 92 даного кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, дізнавача, прокурора.

На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ч. 2 ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень, закріплених в ст.110 КПК України процесуальні рішення прокурора приймаються у формі постанови, мотивувальна частина якої повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу (п.3 ч.5 ст.110 КПК України).

Однак мотивувальна частина оскаржуваної постанови не містить мотивів прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Дізнавач не обгрунтовує на підставі аналізу яких саме зібраних органом дізнання доказів вона прийшла до висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Таким чином, є очевидним, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам процесуального закону, так як у мотивувальній частині не містить відомостей про зміст доведених обставин, які стали б підставою для прийняття рішення про закриття провадження у справі, а тому є необґрунтованою, формальною та передчасною.

Слід зазначити, що практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних прав є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Відповідно до пункту вісім частини другої статті 40 КПК України, прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, це пряма прерогатива слідчого, як самостійної процесуальної особи, втручання в діяльність якої заборонено.

Згідно положень частини четвертої статті 284 КПК України, слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Виходячи з даних норм закону, закриття кримінального провадження за пунктом один частини першої статті 284 КПК України, можливе лише шляхом прийняття слідчим відповідної мотивованої постанови.

Слідчий суддя відповідно до пункту вісімнадцять частини першої статті 3 КПК України, здійснює контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та у разі надходження відповідної скарги перевіряє законність прийнятого рішення, за наслідками розгляду якої згідно вимог статті 307 КПК України постановляє відповідну ухвалу.

Згідно пункту третього частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що перевірка обставин щодо нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень дізнавачем поліції проведено поверхнево, не всебічно і неповно, а саме під час досудового розслідування не з`ясовано обставини, які мають суттєве значення для повного та об`єктивного розслідування.

Під час проведення досудового розслідування дізнавачем проведено ряд слідчих дій, а саме: допитано потерпілу ОСОБА_3 та свідків: дочку ОСОБА_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , проведено огляд відеозапису, долученого до матеріалів кримінального провадження потерпілою.

Поряд з тим, слідчий суддя погоджується із представником заявника в тому, що дізнавачем для повного, всебічного та об`єктивного дізнання не встановленого всього кола свідків події, не проведено допит свідка ОСОБА_8 , на якого вказувала потерпіла, не взято до уваги та не проаналізовано довідку Дослідницької амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Київської області від 03.09.2022, не призначено та не проведено судово-медичну експертизу з метою встановлення ступеня тяжкості отриманих ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та не проведено слідчого експерименту.

Таким чином, дізнавач в порушення вимог кримінального процесуального закону, не провів всього необхідного обсягу слідчих дій, необхідних для встановлення істини у справі, тим самим допустивши неповноту та однобічність, не дослідив обставини кримінального провадження в їх сукупності, не давши їм належної оцінки, для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя, виходячи з положень частини четвертої статті 40-1 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, оскільки останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних дізнанням доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції дізнання (пункт вісімнадцятий частини першої статті 3, частина третя статті 22 КПК України).

Однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що дізнання зобов`язане провести у даному кримінальному провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, висновки не повинні ґрунтувались на припущеннях, а мають випливати з достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів, які були зібрані під час досудового розслідування.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, невідповідність її вимогам статтей 91- 94, частини п`ятої статті 110 КПК України, що має наслідком її скасування.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 110, 303, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 30.09.2022 про закриття кримінального провадження № 0001518, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до частини 3 статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тетяна КЛЕПА