Справа № 944/2516/20
Провадження №1-кп/944/354/23
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

03.02.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду у м.Яворові, клопотання начальника Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000157 від 17.02.2020 про обвинувачення

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

на розгляді Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0000157 від 17.02.2020 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Начальник Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0000157 від 17.02.2020, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 09.06.2020 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено. Зазначає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 перебуває на розгляді в суді, ризики передбачені ст.177 КГІК України не зменшились, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, осіб на утриманні не має, неодружений, тобто в останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, за місцем реєстрації не проживає, а фактично проживає за адресою, де вчинено кримінальне правопорушення, що дає обґрунтовані підстави вважати, що у разі не продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній матиме реальну можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Зокрема, згідно протоколу затримання ОСОБА_6 від 17.02.2020 вбачається, що місцем затримання обвинуваченого є АДРЕСА_1 , що є адресою, де розташований головний залізничний вокзал м.Львова, а відтак ОСОБА_5 достеменно знаючи про факт нанесення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 мав реальну можливість покинути територію Львівської області, з метою ухилення від відповідальності.

Крім того, у зв`язку із введенням на території України військового стану, внаслідок прямої військової агресії Російської Федерації проти України, 13.03.2022 близько 06.00 год. було завдано ракетного удару по військовій частині НОМЕР_1 , внаслідок чого повністю зруйновані або частково пошкоджені казарми військової частини, а також гуртожитки поліпшеного типу, в якому проживав обвинувачений.

Відтак, враховуючи викладене, введення військового стану по всій території України та ступінь тяжкості кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 , а також те, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на значній далекій відстані від юрисдикції Яворівського районного суду Львівської області, слід прийти до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та не зможе забезпечити належний контроль за ним. В такому разі ОСОБА_5 , матиме реальну можливість ухилитися від кримінальної відповідальності переховуючись від суду та інших правоохоронних органів.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_5 у разі не продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме нанесення тілесних ушкоджень свідкам кримінального провадження, залякування з метою зміни наданих їх раніше показань у справі, чи вчинення самовільного залишення військової частини, дезертирства, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, просить продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 календарних днів без визначення застави.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, просив таке задовольнити, посилаючись на обґрунтування наведені у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання прокурора заперечив та пояснив, що доводи прокурора повторюються, а тривале перебування під вартою не можна виправдати тяжкістю злочину. Просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати обвинуваченому інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку захисника, заперечив щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, подала клопотання у якому не заперечує щодо розгляду клопотання тримання під вартою обвинуваченого.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника дослідивши матеріали клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 та п.9 ч.2 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження в тому числі є запобіжні заходи.

За змістом ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, що в загальному не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, що потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Судом встановлено, що на розгляді у Яворівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000157 від 17.02.2020, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 09.06.2020 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12.12.2022 в черговий раз обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого спливає 09.02.2023 включно.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 КК України знаходиться на стадії судового провадження, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом. Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думки учасників розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даний час не відпали, не зменшились та продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, осіб на утриманні не має, неодружений, тобто в останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, за місцем реєстрації не проживав, а фактично проживав за адресою, де вчинено кримінальне правопорушення, що дає обґрунтовані підстави вважати, що у разі не продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою останній матиме реальну можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_5 у разі не продовження йому запобіжного заходу у виді гримання під вартою, матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме: самовільне залишення військової частини, дезертирство, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а відтак продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України та ступеня тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас як відповідний ризик суд ураховує запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, що може підвищувати ступінь наявних ризиків за певних обставин, наприклад, може спонукати обвинуваченого переховуватись без належного повідомлення суду під загрозою його життю та здоров`ю.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють продовжити йому строк тримання під вартою.

Також суд бере до уваги те, що 13.03.2022 було завдано ракетного удару по військовій частині НОМЕР_1 , внаслідок чого повністю зруйновані або частково пошкоджені казарми військової частини, а також гуртожитки поліпшеного типу, в якому проживав обвинувачений.

Відтак, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема такого як домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою. У зв`язку з чим доводи обвинуваченого та захисника не можуть бути взяті слідчим суддею до уваги.

Оскільки, обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, тому що такі не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, під час розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити - продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу тримання під вартою до 60 днів.

Утримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, суд, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави.

Керуючись вимогами ст.ст. 177-178, 183, 186, 194, 196-197, 331, 395 КПК України,

ухвалив:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів, тобто до 03.04.2023 включно.

Строк дії ухвали рахувати з 03.02.2023.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору - для відома, Державній установі "Львівська установа виконання покарань (№19)"- для виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1