Справа № 203/3572/22
Провадження № 1-кс/0203/2951/2022
УХВАЛА

23 вересня 2022 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, про відмову у визнанні її потерпілою від 22.12.2021 року, заявлену в рамках кримінального провадження № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України,

встановив:

20.09.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) із скаргою на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, про відмову у визнанні її потерпілою від 22.12.2021 року, заявлену в рамках кримінального провадження № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 22.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілою в кримінальному провадженні № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначила, що слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 на підставі ухвали Полтавського апеляційного суду від 06.08.2020 року та її заяви від 12.05.2020 року здійснювалось досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень слідчим СВ Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0002361 за ч. 1 ст. 139 КК України, в якому її визнано потерпілою.

При цьому 27.07.2022 року на електронну адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, скаржник направила клопотання про ініціювання питання проведення слідчих (розшукових) дій, а саме здійснення її допиту, а також надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення.

На її електронну адресу 19.06.2022 року була надіслана постанова про відмову у задоволенні скарги щодо оскарження недотримання розумних строків досудового розслідування від 16.09.2022 року, до якої була додана постанова слідчого ОСОБА_4 від 29.08.2022 року про відмову у задоволенні клопотання від 27.07.2022 року. Із тексту вказаної постанови скаржник дізналась про те, що 22.12.2022 року слідчим було винесено постанову про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України.

Проте заявник не погодилась з постановою слідчого, проте вважає її такою, що прийнята передчасно, без всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи, а також з істотним порушенням КПК України.

З огляду на викладене, заявник звернулась до суду із скаргою на постанову слідчого від 22.12.2022 року про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 20.09.2022 року, судову справу № 203/3572/22, провадження № 1-кс/0203/2951/2022, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді від 21.09.2022 року було відкрито провадження у справі за скаргою та зобов`язано відповідальних осіб надати суду матеріали кримінального провадження № 0001481 від 24.09.2020 року для огляду у судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 23.09.2022 року, учасники кримінального провадження не з`явились.

Заявник разом із скаргою подала до суду клопотання про розгляд скарги за її відсутності.

Слідчий у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Також 23.09.2022 року слідчий виконав вимоги ухвали суду від 21.09.2022 року в частині надання матеріалів кримінального провадження № 0001481 від 24.09.2020 року для огляду у судовому засідання в межах розгляду скарги.

Слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 138, 306 КПК України, розглянув скаргу за відсутності учасників кримінального провадження, та відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами, за наявними у скарзі матеріалами, наданими заявником.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами скарги, матеріалами кримінального провадження, підтверджено, що у провадженні слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, на досудовому розслідуванні перебуває кримінальне провадження № 0001481 від 24.09.2020 року, заявником в якому є скаржник ОСОБА_3 , попередня правова кваліфікація за ч. 1 ст. 365 КК України.

За відомостями з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.09.2020 року, кримінальне провадження № 0001481, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних проваджень Полтавського апеляційного суду № 11-сс/814/600/20, справа № 554/4344/20, ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16.06.2020 року скасовано та зобов`язано уповноважену службову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 від 12.05.2020 року за фактом перевищення службових повноважень особою слідчим СВ Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке виразилось у направленні доручення на адресу КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги», про проведення службового розслідування під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002361 за ч. 1 ст. 139 КК України.

Скаржник 12.11.2020 року склала клопотання, зокрема, визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0001481 та надіслання їй процесуального рішення.

22.12.2021 року слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 було прийнято оскаржувану постанову про відмову у визнанні потерпілої ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001481.

Оскаржувану постанову слідчий мотивував тим, що послався на положення ст. 55 КПК України та зазначив, що у кримінальному провадженні не встановлено обставин, які свідчать про завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до положень статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення .

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб .

Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок .

Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Відповідно до положень статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року (п.74), Трубніков проти Росії від 05 липня 2005 року (п.93), виключення заявника з провадження шляхом ненадання йому статусу жертви суперечить звичайній практиці, оскільки він позбавлений можливості приймати участь в ході розслідування.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладеного вище вказує, що положеннями КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний розглянути клопотання особи, яка його заявила, в строк не більше трьох днів з моменту подання, задовольнити його за наявності відповідних підстав, а про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова.

Проте слідчий розглянув клопотання заявника ОСОБА_3 з порушенням, порядку, визначеного ст. 220 КПК України, бо не виніс вмотивованої постанови в порядку та строки, що визначені ст. 220 КПК України, за результатами розгляду її клопотання від 12.11.2020 року.

Так, суд у ході судового розгляду скарги дійшов висновку, що посилання слідчого в оскаржуваній постанові в обґрунтування відмови у задоволенні клопотання на положення ст. 55 КПК України та зазначення про те, що слідчим не встановлено обставин, які свідчать про завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України, не можуть вважатися належним мотивуванням оскаржуваної постанови.

Оскільки, по-перше, ОСОБА_3 є заявником у кримінальному провадженні, за заявою, повідомленням якої були внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, попередня правову кваліфікація за ч. 1 ст. 365 КПК України. Проте в оскаржуваній постанові слідчий не встановив обставин, які свідчать про завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України, тоді як досудове розслідування ним ведеться за ч. 1 ст. 365 КК України. Тим більше, що мотиви відмови слідчого у визнанні заявника потерпілим мають бути викладені в обґрунтованому висновку постанови, якого має дійти слідчий за результатами аналізу норм КПК України, вимог клопотання та обставин кримінального провадження в їх сукупності, з урахуванням проведених слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій.

По-друге, суд бере до уваги те, що в оскаржуваній постанові слідчий не посилається на докази, на підставі яких він дійшов висновку про невстановлення того, що заявник зазнала моральної, фізичної або матеріальної шкоди від кримінального правопорушення. При цьому слідчий фактично процитував вимоги ст. 55 КПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення у повному обсязі скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, про відмову у визнанні потерпілою від 22.12.2021 року, заявлену в рамках кримінального провадження № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України, та скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 55, 220, 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, про відмову у визнанні її потерпілою від 22.12.2021 року, заявлену в рамках кримінального провадження № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України, задовольнити повністю.

Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні її потерпілою від 22.12.2021 року, прийняту в рамках кримінального провадження № 0001481 від 24.09.2020 року за ч. 1 ст. 365 КК України, як невмотивовану та таку, що винесена з порушенням порядку, визначеного ст. 220 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1