Дата документу 07.02.2023 Справа № 0810/5476/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0810/5476/2012 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/94/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Дніпровська УВП №4».

Захисник засудженого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року, якою заява ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції та вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року скасувати, постановити ухвалу, якою закрити провадження щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час судового розгляду заяви ОСОБА_6 було встановлено наявність нововивялених обставин, передбачених п.п.1,4 ч.2 ст.459 КПК України.

Так, в ході розгляду заяви встановлено, що труп, виявлений біля села Лиманське Якимівського району Запорізької області, не належить ОСОБА_12 , вбивство якого інкримінувалось ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .

Крім того, допитаний судом в якості свідка адвокат ОСОБА_13 вказав, що не брав участі в слідчих діях зі ОСОБА_6 в умовах слідчих ізоляторі в м.Запоріжжя та Херсонської області, а підписи в протоколах слідчих дій йому не належать.

Таким чином, судом встановлено грубе порушення права на захист ОСОБА_6 при проведенні з ним слідчих дій та надання ним показань без адвоката, які в подальшому були покладені в основу обвинувального вироку.

Також судом першої інстанції були порушені вимоги ст.466 КПК України, тому апелянтом був заявлений обґрунтований відвід всьому складу суду.

Так, після ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, встановлено, що даний склад суду відмовив в задоволенні клопотань захисника-адвоката ОСОБА_9 про проведення експертиз. При цьому дані рішення суду були мотивовані тим, що положеннями глави 34 КПК України, суд не наділений повноваженнями збирати докази під час провадження за нововиявленими обставинами. Збір доказів може мати місце в ході нового розгляду кримінального провадження в разі скасування вироку за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, визнати недопустимими певні докази, ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим в інкримінованому йому злочині.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підставою для звернення його із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами стало встановлені ним документи: протокол впізнання від 04 червня 2009 року, а також додана до нього в невідомий спосіб довідка №105-а від 04 червня 2009 року про причину смерті ОСОБА_12 .

Ні суду, ні жодній особі не було відомо про ці документи, які існували на момент судового розгляду.

Однак суд першої інстанції залишив зазначене поза увагою, зазначивши лише показання свідків, вказаних в протоколі впізнання, які підтвердили, що впізнання не було, осіб, які впізнавали, жіночої статі не було.

Даний протокол впізнання складений не уповноваженою особою.

Адвокат ОСОБА_14 , який здійснював захист за призначенням ОСОБА_6 на досудовому слідстві, не був присутнім під час проведення низки слідчих дій за участю ОСОБА_6 у Слідчому ізоляторі м. Запоріжжя та м. Херсона.

Труп ОСОБА_12 , за вбивство якого засуджено ОСОБА_6 , належить іншій, не встановленій особі, про що повідомила перша дружина ОСОБА_12 ОСОБА_15 .

Потерпіла ОСОБА_16 була безпідставно визнана потерпілою, сфальсифікувала окремі матеріали цивільної справи, рішення по якій було також покладено в основу обвинувального вироку.

Стороною захисту була встановлена свідок ОСОБА_17 , яка може підтвердити алібі ОСОБА_6 , однак не була допитана в ході судового розгляду.

Крім того, апелянт зазначає про те, що після ухвалення вироку він та інший засуджений ОСОБА_10 скористалися своїм правом та заявили клопотання про надання копій звукозаписів судових засідань. Однак секретарем судового засідання видав їм диски, які не містять інформації, однак був помилково складений акт про те, що вони ознайомлені.

Також засуджений зазнає про те, що прокурор ОСОБА_18 не є уповноваженою особою в цьому провадженні.

Згідно з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Доводи заяви засудженого ОСОБА_6 та доповнень до неї зводяться до такого:

- адвокат ОСОБА_14 , який здійснював захист за призначенням ОСОБА_6 на досудовому слідстві, не був присутнім під час проведення низки слідчих дій за участю ОСОБА_6 у Слідчому ізоляторі м. Запоріжжя та м. Херсона;

- труп ОСОБА_12 , за вбивство якого засуджено ОСОБА_6 , належить іншій, не встановленій особі, про що повідомила перша дружина ОСОБА_12 ОСОБА_15 ;

- працівники органів досудового слідства поклали на ОСОБА_6 та інших засуджених по справі провину за вбивство осіб, в тому числі і не встановлених;

- потерпіла ОСОБА_16 була безпідставно визнана потерпілою, сфальсифікувала окремі матеріали цивільної справи, рішення по якій було також покладено в основу обвинувального вироку;

- щодо слідчого, прокурора та потерпілих внесені відомості про вчинення злочинів до ЄРДР, слідство по яким на теперішній час триває.

Усі зазначені вище обставини, на думку засудженого ОСОБА_6 , не були відомі суду, та мають суттєве значення для вирішення справи за його обвинуваченням, у зв`язку з чим він просив вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року у справі №0810/5476/2012 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за вказаними епізодами.

Крім того, після відкриття провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, до суду за підсудністю направлені інші заяви ОСОБА_6 , в яких він також ставить питання про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Вказані заяви ОСОБА_6 були прийняті до розгляду та об`єднані з його первісною заявою від 30 серпня 2017 року в одне провадження для їх спільного розгляду.

Доводи ОСОБА_6 викладені, в його заяві від 13 березня 2018 року, яка надійшла з Ленінського районного суду м.Запоріжжя, фактично повторюють доводи первісної заяви в частині того, що труп вбитого ОСОБА_12 належить іншій, не встановленій в ході досудового та судового слідства особі, а також щодо відсутності адвоката ОСОБА_13 під час проведення слідчих дій за участю засудженого ОСОБА_6 .

Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_6 додатково зазначає про те, що стороною захисту була встановлена свідок ОСОБА_17 , яка може підтвердити алібі ОСОБА_6 , однак не була допитана в ході судового розгляду. Також ОСОБА_6 вказує на те, що в ході судового розгляду не була допитана свідок ОСОБА_19 , яка допитувалась під час досудового слідства та її показання свідчать на користь засуджених. Інші доводи заяви стосуються процесуальних порушень, які на думку ОСОБА_6 , були допущені в ході досудового та судового слідства.

Доводи ОСОБА_6 викладені в його заяві від 02 травня 2019 року, яка надійшла з Ленінського районного суду м. Запоріжжя, зводяться до зауважень щодо технічних носіїв інформації, які містяться в матеріалах кримінальної справи, а саме: технічний носій інформації від 28 листопада 2012 року (т.30 а.с.43) не містить фіксації судового розгляду; технічний носій інформації від 30 травня 2013 року (т.30 а.с.43) не відповідає протоколу судового засідання; технічний носій інформації від 05 червня 2013 року (т.30 а.с.44), частково не містить звукозапису фіксації судового засідання; технічний носій інформації від 10 червня 2013 року (т.30 а.с.44) не відповідає протоколу судового засідання; технічний носій інформації від 30 червня 2013 року (т.30 а.с.44) не містить звукозапису судового засідання. А також відсутній протокол судового засідання, в якому було оголошено вирок, відповідно до аудіо запису від 16 квітня 2015 року (т.30 а.с.47, т.27 а.с.291).

Доводи ОСОБА_6 , викладені в його заяві від 23 травня 2019 року, яка надійшла до Запорізького районного суду Запорізької області, стосуються того, що під час розгляду справи за його обвинуваченням Запорізьким районним судом Запорізької області судовий розгляд проводився на російській мові, однак частина документів оголошувалась українською, в зв`язку з чим ним було подано клопотання про призначення йому перекладача з української мови на російську, оскільки він українську мову не розуміє. Однак, у задоволенні клопотання йому було відмовлено, що на думку засудженого, є порушенням його права на захист.

На переконання ОСОБА_6 , усі вищевикладені обставини є як новими так і нововиявленими, та не були відомі судам першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а відтак є підставою для скасування обвинувального вироку та постановлення виправдувального вироку щодо нього.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 усі викладені доводи своїх заяв підтримав в повному обсязі, просив вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року скасувати та постановити новий виправдувальний вирок щодо нього.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 підтримала доводи заяв ОСОБА_6 , просила заяву задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати по вказаним епізодам.

Засуджений ОСОБА_10 в ході розгляду заяви ОСОБА_6 також підтримував викладені в ній доводи, проти їх задоволення не заперечував. Однак, в останньому судовому засіданні послався на те, що йому було погано чутно промову ОСОБА_6 та він бажає виступити з промовою, для чого йому необхідно прослухати звукозапис судових засідань, а також бажає скористатись допомогою захисника, у зв`язку з чим просив розгляд справи відкласти.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 про час та місце слухання справі був обізнаний своєчасно, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи через його зайнятість в іншому кримінальному провадженні в Дніпропетровському апеляційному суді. Жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки не надав.

Потерпіла ОСОБА_16 в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила, раніше в ході розгляду заяви ОСОБА_6 висловлювала позицію, відповідно до якої проти задоволення заяви про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року заперечувала в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_18 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяв, оскільки обставини, які в них викладені, не є нововиявленими в розумінні положень КПК України, та їм була надана оцінка судами першої і апеляційної інстанції.

В ході розгляду заяв ОСОБА_6 за клопотанням сторони захисту були допитані свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які суду надали такі показання.

Сідок ОСОБА_20 суду повідомила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_12 та перебувала з ним у шлюбі з 1997 року по 2005 рік. На сьогоднішній час їй відомо, що ОСОБА_12 вбито, однак особу, яка зображена на фотознімку, наданого із матеріалів кримінальної справи, свідок не впізнала. Також повідомила, що її чоловік мав два татуювання, на лівому плечі - чорно-біле зображення куполу та на груді група крові. Востаннє вона бачила свого чоловіка живим у лютому 2005 року. Після зникнення та смерті чоловіка її в якості свідка не допитували та нікуди не викликали. На пред`явлених фотокартках трупу ОСОБА_12 , наданих з матеріалів кримінальної справи, свідок не впізнала татуювання на трупі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду повідомив, що ОСОБА_12 є його дальнім родичем по лінії батька. ОСОБА_21 є журналістом та проводив власне журналістське розслідування з приводу вбивства ОСОБА_12 , в ході якого йому стало відоме таке. Коли він дізнався, що в Запоріжжі судять особу за вбивство ОСОБА_12 , то він приїхав та поспілкувався з адвокатами ОСОБА_6 , від яких отримав фотокартки вбитого, начебто ОСОБА_12 , після чого поїхав до місця мешкання вбитого та показував фотокартки його сусідам, однак ніхто з них зображеного на фотокартках не впізнав. Після чого він звертався із запитами до органів реєстрації смерті та дізнався, що смерть ОСОБА_12 не була зареєстрована. Крім того, суду повідомив, що під час перегляду вироку суду в апеляційному порядку допитувався в якості свідка ОСОБА_24 , який є двоюрідним братом ОСОБА_12 , якому пред`явлено для впізнання фотокартку вбитого ОСОБА_12 , однак він його не впізнав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що він здійснював захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового слідства. На питання учасників судового розгляду повідомив, що він на території Херсонської області участі у жодних слідчих діях як захисник ОСОБА_6 у цій справі не приймав. Також зазначив, що підписи у протоколах проведення слідчих дій у матеріалах кримінальної справи, а саме: т.11, а.с.167-171, 154-161, 164-165, 172-174, 176, 177, 178; т.1. а.с.9; т.2 а.с.101, 110; т.4 а.с.17, 22, 44, 62, 85, 90, 96, 103, 109, 116, 122, 130, 136, 143, 151, 167, 172, 186, 194, 200, 206, 213, 220, 225, 232, 245, 333 йому не належать. Крім того суду повідомив, що під час судового розгляду його не допитували.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_22 суду повідомив, що він у 2009 році запрошувався працівниками поліції для участі у слідчих діях, однак суть слідчих дій він не пам`ятає. Жодних обставин проведення слідчої дії повідомити він не зміг.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_23 суду повідомив, що він брав участь у процедурі впізнання в якості понятого. Зокрема було впізнання татуювань у приміщення РОВД, крім нього інших цивільних осіб не було, все, що він підписував, він перед цим прочитав та з викладеним погодився.

Заслухавши:

доповідь судді;

засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційній скарги та в доповнення зазначив, що прокурорською перевіркою встановлений факт того, що на слідчих діях в Херсонській області він був відсутній, про що ніде не зазначено, що підтверджено відповідним листом (т.3 а.с.119-122). Вказаний факт ніким не спростовано і суд не зазначив його в своєму рішенні. Тобто, суд не взяв до уваги новий доказ, який має суттєве значення. Стосовно епізоду по Терновському, який йому інкримінують, то ні він, ні ОСОБА_25 його не вбивали, а справа сфабрикована. Запорізький апеляційний суд при розгляді справи це встановив, не спростував, а погодився з підробленими протоколами, що він знаходився в Запорізькому СІЗО. При цьому, суд визнав як допустимі докази по епізоду ОСОБА_26 . Вказане також підтвердив адвокат ОСОБА_27 , який здійснював його захист. Крім того, ним було надано суду рішення Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, в якому міститься те, що не спростовано його доводи стосовно його затримання за ст.29 Конституції України і переламу йому ребер, які на даний час не дослідженні, будь-яких пояснень з цього приводу немає. Навіть в своєму рішенні Запорізький районний суд Запорізької області про це ніде не вказав. Також посилається на те, що суд перед ухваленням вироку не дослідив експертизу щодо переламу йому ребер, внаслідок тортур з боку раніше засудженого ОСОБА_28 . Крім того, вказує, що особу трупа не було встановлено, оскільки в матеріалах справи містяться два Актових записи на один труп, що на його думку є встановленим фактом. А те, що суд спирався на судове рішення, яке надала раніше судима ОСОБА_29 , воно втратило юридичну силу, а суд на нього посилався як на факт, який не потребує доказів того, що особу ОСОБА_29 встановлено. Вказане рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано, а тому його доводи і факти є нововиявленими та спростовують висновки, викладені судом першої інстанції, за яким він відбуває покарання. Вважає, що він перебуває в місцях позбавлення волі та відбуває покарання незаконно, оскільки судове рішення є незаконним та несправедливим. Окрім того, засуджений посилається на те, що в рішенні суду не вказано кримінальні провадження, які на даний час розслідуються, зокрема, за підробку підпису. Посилається на те, що розслідування безпідставно затягується та здійснюється протягом 6 років. Крім того, вказує, що рішення від 01 лютого 2021 року, яке було проголошено судом, не співпадає з текстом судового рішення, яке міститься в матеріалах справи;

захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційні скарги, посилалась на дві підстави для скасування оскаржуваного рішення, а саме: невідповідність висновків суду фактичним обставинам; порушення процесуальних норм. Стосовно першої підстави зазначила, що суд першої інстанції перекрутив надані свідками показання під час їх допиту за клопотанням сторони захисту. Взагалі не надав оцінки тим фактам, що впізнання відбувалось не трупу, а за фото, по татуюванням. Також суд не надав оцінки та перекрутив відомості про факт складання протоколу впізнання певною особою. Також, суд перекрутив показання дружини ОСОБА_30 , яка зазначила, що під час огляду трупу вона показала, що це не її чоловік, оскільки за зовнішніми ознаками він не схожий. Крім того, розмір стопи не відповідав дійсності. Крім того, суд відмовив стороні захисту в проведенні експертизи, оскільки вважав це передчасним. Однак, на її думку, іншої стадії не існує, тому безпідставно відмовив в ексгумації трупа та проведення експертизи. Стосовно іншої підстави для скасування оскаржуваного рішення, зазначила, що справу розглянуто за участю прокурора, який не мав повноваження примати участь в цій справі. Крім того, суд розглянув справу за заявою ОСОБА_6 судом присяжних, що на її думку є незаконним складом суду, у зв`язку із висновком об`єднаної палати ВС, викладеного в рішенні від 04 листопада 2019 року (справа №496/4533/17). Також звертає увагу, що судом не були належним чином проаналізовані положення п.1 ч.2 ст.459 КПК України, та не враховано, що скасовано рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, на підставі якого ґрунтувався вирок суду стосовно ОСОБА_6 . Зокрема, у вказаному рішенні суду було встановлено факт смерті ОСОБА_29 . Саме свідоцтво про смерть ОСОБА_29 в матеріалах справи відсутнє. Однак, суд першої інстанції відмовив у залученні вказаного рішення до матеріалів провадження. Стосовно штучного створення та підробки доказів, а саме впізнання трупу ОСОБА_29 , він складений з порушеннями діючого законодавства, про ці обставини не було відомо ані ОСОБА_6 , ані суду, ані іншим учасникам, окрім потерпілої. Вказані факти стали відомі під час допиту понятих, які приймали участь в цій слідчій дії. Так само щодо неправдивості показань потерпілої, ці обставини стали відомі під час її допиту на стадії перегляду вироку за нововиявленими обставинами. Зокрема, щодо підробки документів і надання неіснуючого лікарського свідоцтва про смерть, ці факти також не були відомі до винесення вироку. Щодо інших ново виявлених обставин, суд не врахував факт підробки документів, а саме підпису захисника в протоколах слідчих дій. Суд навмисно відмовив в задоволенні клопотання про проведення експертизи з метою ненадання стороні захисту довести факт підроблення, незважаючи на те, що сам адвокат ОСОБА_27 підтвердив цей факт. Крім того, за даним фактом було відмовлено у відкритті кримінального провадження. В той же час, за фактом підробки протоколу в Європейському суді відкрито провадження, однак рішення не прийнято. Вказує, що обставина, яка не була відома суду на час ухвалення вироку, було те, що ОСОБА_29 є живою особою, який за останніми даними, перебуває в так званій «ДНР», ці обставини відомі його дружині. На думку захисника, всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що через призму ст.91 та ст.459 КПК України, саме ці докази не були належним чином оцінені судом і як наслідок доведеність винуватості і склад кримінального правопорушення, виходячи з недопустимості доказів. Як наслідок, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні злочину за епізодом вбивства ОСОБА_26 . ОСОБА_6 вважав за необхідне усунути вказані порушення і встановити ці факти, однак суд першої інстанції позбавив останнього можливості встановити вказані факти в межах кримінального провадження, що має наслідком порушення вимог КПК України;

захисника засудженого ( ОСОБА_10 ) - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги та наголосив на тому, що у відповідності до ч.1 ст.466 КПК України, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом протягом місяця за правилами кримінального провадження, передбаченими цим Кодексом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. За положенням ч.1 ст.467 КПК України, суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції. Таким чином, суд, відмовляючи в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення експертизи, послався на іншу стадію, яка не існує. Внаслідок вказаних обставин, ним було заявлено відвід суду. Також зазначив, що під час розгляду цієї справи судом були допитані особи, які не допитувались під час розгляду основної справи, а саме ОСОБА_31 , яка була одружена з ОСОБА_29 , та яка зазначила, що на фото представлений не її колишній чоловік, а інша особа. Тому, у висновку експертизи №587 від 22 січня 2009 року знайдений череп трупа не співпадає з фото ОСОБА_29 , а з іншою особою. Також були допитані дві особи, які були понятими при обстеженні трупа, які зазначили, що вони не приймали участі в жодному впізнанні трупа. Тобто, впізнання трупа не проводилось. Стосовно адвоката Мосіна, який був допитаний в якості свідка, то останній фактично повідомив, що ОСОБА_6 допитували і проводили слідчі дії з порушенням його права на захист. При тому, що ці слідчі дії і його допит були покладені в основу вироку, в т.ч. на спростування доводів ОСОБА_6 при апеляційному перегляді, і тому, ці докази отримані з порушенням права на захист. Разом з тим, вважає, що спростувати факти, повідомлені адвокатом Мосіним, має саме прокуратура;

прокурора яка вважала, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню. На думку прокурора, доводи, викладені в заяві ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, не знайшли свого підтвердження через невідповідність зазначених обставин критеріям, визначеним в КПК України. Судом першої інстанції були безпосередньо досліджені в заяві докази, допитані свідки, надано оцінку цим показанням та іншим доводам. Судом безпосередньо було оцінено надані докази, і як наслідок, суд зробив висновок, що в цьому випадку відсутні нововиявлені обставини. Вважає, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні заяви;

перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

З матеріалів провадження убачається, що засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути за нововиявленими обставинами вирок щодо нього Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, яким його засуджено за п.9, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.190, ч.5 ст.27, ч.2, 3 ст.358 КК України - до довічного позбавлення волі.

В своїй заяві з доповненнями засуджений ОСОБА_6 вказує на такі обставини:

- адвокат ОСОБА_14 , який здійснював його захист за призначенням на досудовому слідстві, не був присутнім під час проведення низки слідчих дій за участю ОСОБА_6 у Слідчому ізоляторі м. Запоріжжя та м. Херсона.;

- труп ОСОБА_12 , за вбивство якого його засуджено, належить іншій, не встановленій особі, про що повідомила перша дружина ОСОБА_12 ОСОБА_15 ;

- працівники органів досудового слідства поклали на ОСОБА_6 та інших засуджених по справі провину за вбивство осіб, в тому числі і не встановлених;

- потерпіла ОСОБА_16 була безпідставно визнана потерпілою, сфальсифікувала окремі матеріали цивільної справи, рішення по якій було також покладено в основу обвинувального вироку;

- щодо слідчого, прокурора та потерпілих внесені відомості про вчинення злочинів до ЄРДР, слідство по яким на теперішній час триває.

Вказані вище обставини, на думку засудженого, не були відомі суду, та мають суттєве значення для вирішення справи за його обвинуваченням, у зв`язку з чим останній просив вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року у справі №0810/5476/2012 скасувати та ухвалити новий - виправдувальний вирок за вказаними епізодами.

Крім того, після відкриття провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами до суду за підсудністю направлені інші заяви ОСОБА_6 , в яких він також ставить питання про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Вказані заяви ОСОБА_6 були прийняті до розгляду та об`єднані з його первісною заявою від 30 серпня 2017 року в одне провадження для їх спільного розгляду.

Доводи ОСОБА_6 , викладені в його заяві від 13 березня 2018 року, яка надійшла з Ленінського районного суду м. Запоріжжя, фактично повторюють доводи первісної заяви в частині того, що труп вбитого ОСОБА_12 належить іншій, не встановленій в ході досудового та судового слідства особі, а також щодо відсутності адвоката ОСОБА_13 під час проведення слідчих дій за участю засудженого ОСОБА_6 .

Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_6 додатково зазначає про те, що стороною захисту була встановлена свідок ОСОБА_17 , яка може підтвердити його алібі, проте остання не була допитана в ході судового розгляду. Також ОСОБА_6 вказує на те, що в ході судового розгляду не була допитана свідок ОСОБА_19 , яка допитувалась під час досудового слідства та її показання свідчать на користь засуджених. Інші доводи заяви стосуються процесуальних порушень, які, на думку ОСОБА_6 , були допущені в ході досудового та судового слідства.

Доводи ОСОБА_6 викладені в його заяві від 02 травня 2019 року, яка надійшла з Ленінського районного суду м. Запоріжжя, зводяться до зауважень щодо технічних носіїв інформації, які містяться в матеріалах кримінальної справи, а саме: технічний носій інформації від 28 листопада 2012 року (т.30 а.с.43) не містить фіксації судового розгляду; технічний носій інформації від 30 травня 2013 року (т.30 а.с.43) не відповідає протоколу судового засідання; технічний носій інформації від 05 червня 2013 року (т.30 а.с.44), частково не містить звукозапису фіксації судового засідання; технічний носій інформації від 10 червня 2013 року (т.30 а.с.44) не відповідає протоколу судового засідання; технічний носій інформації від 30 червня 2013 року (т.30 а.с.44) не містить звукозапису судового засідання. А також відсутній протокол судового засідання, в якому було оголошено вирок, відповідно до аудіо запису від 16 квітня 2015 року (т.30 а.с.47, т.27 а.с.291).

Доводи ОСОБА_6 , викладені в його заяві від 23 травня 2019 року, яка надійшла до Запорізького районного суду Запорізької області, стосуються того, що під час розгляду справи за його обвинуваченням Запорізьким районним судом Запорізької області судовий розгляд проводився на російській мові, однак частина документів оголошувалась українською, в зв`язку з чим ним було подано клопотання про призначення йому перекладача з української мови на російську, оскільки він українську мову не розуміє. Однак у задоволенні клопотання йому було відмовлено, що на думку засудженого є порушенням його права на захист.

На переконання ОСОБА_6 , всі вищевикладені обставини є як новими так і нововиявленими, та не були відомі судам першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а відтак є підставою для скасування обвинувального вироку та постановлення виправдувального вироку щодо нього.

Відмовляючи в задоволенні вказаних заяв, суд вказав на те, що обставини, на які посилаються ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 не відповідають критеріям, визначеним в КПК України, та не можуть вважатися нововиявленими.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи, викладені в апеляційних скаргах, та наведені стороною захисту під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить таких висновків.

В своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 окрім іншого зазначає, що підставою для звернення його із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами окрім іншого стали встановлені ним документи, зокрема, протокол впізнання від 04 червня 2009 року. Проте, як вказує засуджений, зазначені в цьому протоколі поняті - ОСОБА_22 та ОСОБА_23 вказали на те, що фактично впізнання трупа не було, жінки, яка б впізнавала труп, також не було, а їм лише показали малюнок татуювання та спитали, кому він може належати.

Аналогічні доводи навів і захисник - адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі.

Разом з цим, з матеріалів провадження, в т.ч. із запису судового засідання, що міститься на технічному носії інформації, убачається, що свідок ОСОБА_22 в суді першої інстанції при розгляді заяв ОСОБА_6 пояснив, що у 2009 році він запрошувався працівниками поліції для участі у слідчих діях, проте, суть слідчих дій він не пам`ятає, тому обставин проведення слідчої дії повідомити не зміг. Разом з цим свідок вказав, що нічого просто так не підписував.

Що стосується свідка ОСОБА_23 , то останній суду повідомив, що брав участь у процедурі впізнання в якості понятого. Було впізнання татуювань у приміщенні РВВС.

Викладене спростовує доводи сторони захисту про те, що свідки стверджували, що впізнання не проводилось.

Щодо показань свідка ОСОБА_23 про те, що, окрім нього інших цивільних осіб не було, то колегія суддів звертає увагу на те, що цей свідок зазначив, що все, що він підписував, він перед цим прочитав та з викладеним погодився.

З копії протоколу впізнання, наявного в матеріалах судового провадження за заявами ОСОБА_6 , убачається, що цей протокол складений оперуповноваженим Якимівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_32 у кримінальній справі №№2150815.

Даних про те, що вказана особа була неуповноваженою для складання вказаного протоколу, суду не надано.

Те, що суд не надав оцінку наданим засудженим протоколам допитів ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , то колегія суддів звертає увагу на те, що суд вирішив всі клопотання учасників процесу у встановленому законом порядку, вищевказані особи не допитувались в судовому засіданні, та суд обґрунтовано вказав в оскаржуваній ухвалі на те, що за завідомо неправдивий висновок експерта, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів статтею 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність, тому належним засобом доказування існування викладених у заяві засудженого обставин слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Проте, суду таких рішень не надано.

Це стосується і доводів засудженого про завідому неправдивість показань ОСОБА_16 та про надання останньою до суду у певній цивільній справі документів (вищевказаного протоколу впізнання та довідки «105-А від 04 червня 2009 року), яких немає в кримінальній справі.

З зазначених підстав показання свідка ОСОБА_21 , на які посилається сторона захисту, самі по собі також не можуть бути підтвердженням існування нововиявлених обставин, зокрема штучного створення або підроблення доказів.

Так, цей свідок при розгляді заяв ОСОБА_6 повідомив суду, що він проводив власне журналістське розслідування з приводу вбивства ОСОБА_12 . Він поїхав до місця мешкання вбитого та показував його сусідам фотокартку начебто ОСОБА_12 , яку він отримав від захисників ОСОБА_6 , проте ніхто з сусідів зображеного на фотознімках не впізнав. Після цього він звернувся із запитами до органів реєстрації смерті та дізнався, що смерть ОСОБА_12 не була зареєстрована.

Що стосується твердження сторони захисту про те, що за фактом смерті однієї особи було складено два актових записи про смерть, то колегія суддів звертає увагу на те, що з долученої стороною захисту відповіді на запит ОСОБА_35 убачається, що 15 липня 2008 року було складено два Актових записи на невідомих осіб №35 та №37. Актовий запис №35 було видано ОСОБА_36 , а №37, як було встановлено - на померлого ОСОБА_12 , та цей Акт видано ОСОБА_16 .

Отже, щодо факту смерті встановленої особи - ОСОБА_12 складено Актовий запис за №37, на підставі якого, як убачається з матеріалів судової справи, і видано свідоцтво про смерть, на яке посилається засуджений.

Більш того, на думку колегії суддів, наявність вказаних двох Актів та інших документів, що надала сторона захисту, які містяться в матеріалах судового провадження, жодним чином не спростовує факту смерті ОСОБА_12 при викладених у вищевказаному вироку суду щодо ОСОБА_6 та ін. обставинах, тобто вказані обставини також не є нововиявленими у розумінні положень кримінального процесуального законодавства.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_12 є живою особою, який за останніми даними, перебуває в так званій «ДНР», не є переконливими, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Що стосується рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2012 року, на яке також посилається сторона захисту, та яке було скасовано постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року, то вказане колегія суддів вважає, що ці рішення не впливають на фактичні обставини кримінальної справи щодо засудженого ОСОБА_6 та інших та не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Так, у вказаній постанові Верховного Суду окрім іншого, викладені доводи касаційної скарги ОСОБА_37 , поданій через її представника - ОСОБА_21 , про те, що ОСОБА_12 нібито не помер.

Проте, такий факт не був встановлений Верховним Судом, а вищевказане рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2012 року було скасовано з інших підстав, а саме через те, що : «суди встановили, що інших спадкоємців, крім ОСОБА_38 , після смерті ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_12 немає, тому належним відповідачем за вимогами про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом за ОСОБА_38 є Нікопольська міська рада, яка не була залучена до участі у справі судом першої інстанції. Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову».

Суду не надано будь-якого судового рішення, яким би спростовувався факт смерті ОСОБА_12 , за умисне вбивство якого ОСОБА_6 та ОСОБА_10 засуджені вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року.

Твердження засудженого ОСОБА_6 та його захисника про те, що про довідку №105-а від 04 червня 2009 року про причину смерті ОСОБА_12 ні суду, ні жодній особі не було відомо, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не підтверджують наявність нововиявлених обставин у розумінні положень кримінального процесуального законодавства.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що під час розгляду цієї справи судом були допитані особи, які не допитувались під час розгляду основної справи, а саме - ОСОБА_15 , яка була одружена з ОСОБА_12 , та яка зазначила, що на фото (т.2 а.с.117) представлений не її колишній чоловік, а інша особа, тому, за змістом доводів сторони захисту, висновок експертизи №587 від 22 січня 2009 року, не є підтвердженням того, що знайдений череп трупа співпадає з фото ОСОБА_12 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно із технічним записом судового засідання, що міститься в матеріалах судового провадження, свідок ОСОБА_15 при судовому розгляді заяв засудженого ОСОБА_6 окрім іншого суду пояснила, що ОСОБА_41 показував їй фото як з паспорта та питав, чи знає вона цього чоловіка. Вона сказала, що схожий, але це не він.

Описала свідок зовнішність ОСОБА_12 таким чином: зріст 1,65 - 1,67 м, «щуплий», вага 65-67 кг, брюнет, очі зелено-карі, дуже широкі брови, обличчя як після віспи, група крові ІІІ +. Особливі прикмети - сліди нижче спини, на ногах - плями, червоні шрами. Також ОСОБА_20 зазначила, що в ОСОБА_12 було два татуювання - чорно-біле зображення куполу та на грудях - група крові.

Свідку надані для ознайомлення матеріали кримінальної справи - т.2 а.с.117 та 24.

Свідок вказала, що татуювання схоже, але - не те, погано видно татуювання групи крові. Щодо фото на а.с.117 вказала, що чоловік схожий на ОСОБА_12 , але це не він. Відрізняється тим, що в ОСОБА_12 було худорляве обличчя, а на фото є друге підборіддя та з волоссям щось не так, очі та брови схожі.

При демонстрації фото тіла трупа свідок зазначила, що обличчя вона впізнати не може, але візуально схожий. Щодо татуювання, свідок вказала, що воно схоже, але - не те. також свідок зазначила, що чи мертвий ОСОБА_12 чи ні - їй не відомо.

Колегія суддів вважає, що показання цього свідка також не свідчать про наявність нововиявлених обставин, в тому числі і тому, що факт смерті ОСОБА_12 перевірявся при розгляді кримінальної справи як судом першої так і судом апеляційної інстанції, що відображено у відповідних судових рішеннях.

З матеріалів кримінальної справи убачається, що ОСОБА_16 при розгляді кримінальної справи з впевненістю впізнала в трупі чоловіка, що виявлений поблизу селища Лиманське Якимівського району, - ОСОБА_12 .

Аналогічні показання дала ОСОБА_16 і при розгляді заяв ОСОБА_42 при демонстрації їй матеріалів кримінальної справи.

Також судом при розгляді кримінальної справи перевірялася версія ОСОБА_6 про заподіяння йому тілесних ушкоджень під час досудового розслідування з метою примусити його давати показання проти себе, та на доводи останнього надано відповідь у вироку суду першої інстанції так із посиланням на матеріали справи.

Вказані обставини перевірялись і апеляційним судом. Зокрема, як убачається з вироку та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, предметом дослідження при апеляційному розгляді, окрім іншого, був висновок судово-медичної експертизи №135/к від 02 вересня 2015 року, наданий захисником ОСОБА_6 . Вказаному доказу надана оцінка

Таким, чином, вказані обставини також не відносяться до нововиявлених.

Не спростовує висновків суду і наявність кримінальних проваджень, які ще розслідуються, про які вказує засуджений ОСОБА_6 , оскільки остаточні рішення по цим провадженням не прийняті, а факт здійснення таких проваджень сам по собі не підтверджує наявність нововиявлених обставин.

Доводи ОСОБА_6 про те, що на слідчих діях в Херсонській області він був відсутній, що, на його думку, вказує на те, що епізод щодо потерпілого ОСОБА_43 сфабрикований, також не є слушними, оскільки обставини, на які посилається засуджений не відповідають вищевказаним критеріям нововиявлених, оскільки окрім іншого були відомі і особисто ОСОБА_6 на час розгляду справи.

Стосовно епізоду по ОСОБА_44 будь-яких нововиявлених обставин, які б об`єктивно свідчили про непричетність ОСОБА_6 та ОСОБА_10 до інкримінованих їм злочинів, заяви та апеляційні скарги сторони захисту не містять.

Що стосується доводів сторони захисту, в т.ч. самого засудженого ОСОБА_6 , про те, що адвокат ОСОБА_14 , який здійснював його захист за призначенням на досудовому слідстві, нібито не був присутнім під час проведення низки слідчих дій за участю ОСОБА_6 у Слідчому ізоляторі м. Запоріжжя та м. Херсона, то вказані обставини також не можуть вважатися нововиявленими з зазначених вище підстав.

В свою чергу, доводи сторони захисту щодо штучного створення доказів в справі були предметом перевірки в судах різних інстанцій, включаючи касаційну, та на них міститься відповідь у відповідних судових рішеннях.

Те, що стороною захисту встановлена свідок ОСОБА_17 , яка нібито може підтвердити алібі ОСОБА_6 , проте, цей свідок не була допитана в ході судового розгляду, також не може бути нововиявленою обставиною.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що про існування вказаного свідка було відомо ОСОБА_6 під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції. Проте, з клопотанням про допит вказаного свідка сторона захисту не зверталась.

Щодо свідка ОСОБА_19 , суд першої інстанції дійшов аналогічного висновку, з яким погоджується і колегія суддів.

Також є безпідставними доводи сторони захисту про те, слідчі ОСОБА_45 та ОСОБА_46 не мали відповідних повноважень у кримінальній справі.

Так, постанови про доручення розслідування у кримінальній справі, в т.ч. вказаним слідчим, містяться в матеріалах кримінальної справи.

З цими постановами ознайомлений і сам ОСОБА_6 .

Згідно матеріалами кримінальної справи, 18 липня 2008 року слідчим ОСОБА_45 винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження за №2150815, за фактом виявлення 17 липня 2008 року трупу в лісосмузі на околиці с. Лиманське Якимівського району (т.1 а.с.1).

Слідчим ОСОБА_47 винесено постанову від 07 вересня 2008 року про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження за №4320821, за фактом виявлення 07 вересня 2008 року трупу в лісосмузі поблизу с. Н-Запоріжжя.

Отже, обставини, на які посилається сторона захисту, не є нововиявленими.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що судом були видані диски звукозаписів судових засідань, які не містять інформації, однак був помилково складений акт про те, що сторона захисту з цими записами ознайомилась, жодним чином не спростовують правильності висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, та не свідчать про наявність нововиявлених обставин.

Не свідчить про наявність нововиявлених обставин і ухвала суду апеляційної інстанції від 30 жовтня 2018 року, на яку посилається засуджений ОСОБА_48 , а думка засудженого про протилежне є помилковою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ін. всі доводи сторони захисту, в т.ч. числі щодо непричетності до інкримінованих злочинів, неналежності та недопустимості наданих стороною обвинувачення доказів, перевірені судом як першої так і апеляційної інстанції.

На всі доводи сторони захисту судами надано відповідь у відповідних судових рішеннях.

Незгода засуджених та їх захисників із фактичними обставинами справи та оцінкою доказів, викладеною у вироку суду першої інстанцій, сама по собі не може бути підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 23 січня 2023 року в справі №750/10191/18, провадження №51-3440 ск 20, відповідно до положень статті 459, пунктів 4,5 статті 462, статті 91 Кримінального процесуального Кодексу України, перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, є екстраординарною процедурою. Ця процедура призначена для виняткових випадків, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які:

1)існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі і не могли бути відомі суду та особі, яка вимагає такого перегляду;

2)перебувають в органічному зв`язку з предметом доказування в кримінальному провадженні, тобто можуть мати значення для оцінки обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3)3) мають істотне значення, тобто самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами можуть свідчити про неправильність вироку чи ухвали, про перегляд яких йдеться.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, про які сторона знала або мала знати на момент постановлення рішення, мала можливість представити під час судового розгляду, але цього не зробила.

Перегляд за нововиявленими обставинами не може використовуватися як прихована апеляція на судове рішення, яке набрало законної сили, тобто для повторного розгляду справи і отримання нової оцінки її обставин, тому лише можливість існування двох точок зору на обставини справи не може бути підставою для перегляду в екстраординарному порядку.

Фактично доводи сторони захисту спрямовані на повторний розгляд обставин справи, нове дослідження та оцінку доказів.

Разом з цим, у згаданій ухвалі Верховний Суд зауважив, що повторний розгляд обставин справи суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч.1 ст.7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що викладені засудженим в заявах обставини не є нововиявленими, та залишив вказані заяви без задоволення.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Посилання сторони захисту на процесуальні порушення під час розгляду заяви ОСОБА_6 за нововиявленими обставинами, а саме те, що в суді першої інстанції у прокурора не було відповідних повноважень, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, в ході розгляду цього провадження в суді першої інстанції брала участь прокурор Запорізького відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_18 . Стороною захисту з зазначених вище підстав був заявлений відвід прокурору, який вирішений судом у встановленому законом порядку та в задоволенні цієї заяви обґрунтовано відмовлено. В своїй ухвалі від 26 серпня 2020 року суд вказав на те, що викладені в заяві про відвід та досліджені судом обставини, на яких наголошує засуджений ОСОБА_6 та його захисник, стосуються організації представництва прокурора у даному кримінальному провадженні з перегляду вироку за нововиявленими обставинами, та не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості прокурора. Крім того, захисник - адвокат ОСОБА_9 зазначила, що не має жодних претензій на нарікань до зазначеного прокурора з приводу виконання нею своїх обов`язків у вказаному провадженні.

Згідно з матеріалами провадження, прокурор ОСОБА_18 уповноважена керівництвом прокуратури на участь у цьому провадженні за правилами КПК України 1960 року, про що свідчать в т.ч. і відомості з заяви засудженого ОСОБА_6 про відвід прокурора, де міститься посилання на листування захисника - адвоката ОСОБА_9 з зазначеного приводу з Запорізькою місцевою прокуратурою №2.

Обставин, які б згідно із законом виключали участь прокурора ОСОБА_18 у розгляді заяв засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції, колегія суддів не убачає.

Окрім того, під час апеляційного розгляду брала участь прокурор прокуратури вищого рівня, яка фактично мала правову позицію, аналогічну тій, що займала прокурора ОСОБА_18 .

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи захисника - адвоката ОСОБА_9 про те, що заяву засудженого ОСОБА_6 розглянуто незаконним складом суду.

Так, на обґрунтування вказаного захисник посилається на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року в справі №496/4533/17, провадження №51-9834 кмо 18.

Разом з цим, зазначена постанова стосується іншої правової ситуації, зокрема, Верховний Суд розглядав касаційну скаргу засудженого, який вважав, що він мав право на здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами судом присяжних, чого не відбулось.

З цього приводу Верховний Суд зробив висновок, що за змістом ч.3 ст.31, ч.2 ст.383, ст.384 КПК України, обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, має право на розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції, проте таке право не виникає на стадії перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за новововиявленими обставинами.

Верховний Суд, проаналізувавши положення кримінального процесуального законодавства, виходив з того, що забезпечення додаткових гарантій для виправданого чи засудженого у виді перегляду вироку щодо нього за нововиявленими обставинами судом присяжних процесуальний закон не передбачає. Верховний Суд зазначив, що забезпечення присяжних до цієї стадії не сприятиме реалізації завдань кримінального провадження, адже мета, якої може бути досягнуто при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судом присяжних, є явно неспіврозмірною з витраченими на такий розгляд процесуальними засобами.

Отже, те, що в цьому випадку заяви ОСОБА_6 розглянуті із забезпеченням додаткових гарантій для нього - судом присяжних, жодним чином не свідчить про порушення прав засудженого та про незаконний склад суду.

Більш того, з матеріалів судового провадження убачається, що із клопотанням про розгляд заяви засудженого ОСОБА_6 судом присяжних звернулась саме захисник останнього - адвокат ОСОБА_9 (т.2 а.п.12-14) та вказана заява підтримана самим засудженим ОСОБА_6 .

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_6 при апеляційному розгляді про те, що текст ухвали, оголошеної судом, відрізняється від тексту ухвали, який міститься в матеріалах справи, колегія суддів звертає увагу на таке.

При ознайомленні із записом судового засідання, у якому оголошувалась оскаржувана ухвала, який міститься на технічному носії інформації, колегією суддів встановлено, що суттєвих розбіжностей оголошений зміст ухвали з її роздрукованим текстом, що міститься в матеріалах справи, немає.

Отже обставини, на які посилається засуджений, не є тим істотним порушенням вимог КПК України, яке б перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, і не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки певні розбіжності не стосуються обсягу доказів, якими суд обґрунтував своє рішення, та не викривляє змісту ухвали в цілому та не впливає на висновки суду.

Тривалий розгляд заяви ОСОБА_6 в суді першої інстанції (на що також звертає увагу сторона захисту) не є підставою для скасування прийнятого в справі рішення, окрім того, ця обставина обумовлена великим обсягом доказів, які досліджував суд за клопотаннями сторони захисту, в т.ч. допитом свідків. Окрім того, декілька разів розгляд справи відкладався у зв`язку з організаційними питаннями, пов`язаними із залученням присяжних.

Перевіряючи доводи захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_49 , викладені в апеляційній скарзі, щодо відмови в задоволенні клопотань захисника-адвоката ОСОБА_9 про проведення експертиз, колегія суддів звертає увагу на те, що суд вирішив всі клопотання сторони захисту у встановленому законом порядку, повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення, та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке належним чином вмотивував. Неповноти дослідження обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не убачається.

Порушення права на захист засудженого ОСОБА_10 при розгляді вищевказаних заяв засудженого ОСОБА_6 (на що також вказує його захисник), а також порушення права на захист засудженого ОСОБА_6 (на що вказує останній), та упередженості з боку суду не убачається.

Судове засідання, у якому постановлено оскаржувану ухвалу, дійсно відбулось без участі захисника - адвоката ОСОБА_8 , проте, суд перевірив всі доводи сторони захисту, в т.ч. ті, що були висловлені у минулих засіданнях, та надав на них відповідь в своїй ухвалі.

З матеріалів провадження убачається, що засуджені не були позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права.

Захисником засудженого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції та останній брав участь при апеляційному розгляді, всі клопотання сторони захисту вирішені.

Разом з цим, стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника засудженого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою - в той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4