Справа № 346/2852/22
Провадження № 11-кп/4808/178/23
Категорія ст. 162 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

його представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у кримінальному провадженні №0000073 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 22.12.2022 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ст. 162 ч. 1 КК України до обмеження волі на строк 1 рік.

Строк покарання йому обчислюватиметься з моменту затримання.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_7 22 березня 2022 року близько 10 год. перебував в с.Саджавка Коломийської ТГ поряд з урочищем «Під березиною», на території якого розміщено збірно-розбірна тимчасова споруда (зруб), що належить потерпілому ОСОБА_9 , та в нього раптово виник умисел на незаконне проникнення до вказаного володіння. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 незаконно, не маючи дозволу власника на вхід, пройшовши через піднятий вгору шлагбаум, проник на територію урочища та шляхом віджиму віконної рами проник в приміщення споруди (зрубу).

Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 гпорушив конституційне право потерпілого ОСОБА_9 на недоторканість житла (іншого володіння), що гарантовано кожному громадянину статтею 30 Конституції України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погоджується із вироком суду, звертає увагу апеляційного суду на той факт, що окрім одного сліду на скляній банці. про яку згадується у вироку, немає жодного доказу, що віконну раму пошкодив обвинувачений. Якщо б ОСОБА_11 проникав у зазначений будинок, то біля входу і так само всередині точно збереглися б сліди взуття. Такі самі сліди мали би зберегтися на підвіконні, через яке, якщо вірити потерпілому ОСОБА_9 , нібито вискочив ОСОБА_7 . Це саме стосується і слідів пальців рук. Вони збереглися б хоча б на чомусь, однак жодних слідів не було. Наголошує, що того ж дня, потерпілий та його син ОСОБА_12 завдали ОСОБА_7 середньої важкості тілесні ушкодження, а саме зламали обидві руки та ногу. Хоча на даний час вироку по даному факту немає, однак відповідний обвинувальний акт направлено до суду, справа перебуває на розгляді в Коломийському міськрайонному суді (справа № 346/3742/22). Суд кваліфікував дії ОСОБА_13 , як незаконне проникнення і зазначив, що територія огороджена і обладнана шлагбаумом. Проте, суд чомусь не зауважив, що цей шлагбаум був відкритий на момент, коли ОСОБА_7 зайшов на територію. Отже, фактично доступ на територію був вільний і відкритий. Це була світла пора доби. Про відсуність шкоди свідчий і той факт, що протягом всього періоду, доки розглядалася справа, потерпілий не заявив жодних вимог про завдання йому матеріальної чи моральної шкоди. Вважає, що міра покарання є явно суворою по відношенню до ОСОБА_7 . Суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: позитивну характеристику, участь ОСОБА_14 у волонтерських роботах для потреб ЗСУ. Також ОСОБА_7 не заперечував факту свого перебування на території, де відбулась дана подія, що слід оцінювати як часткове визнання своєї вини. Разом з тим, сам факт перебування ОСОБА_7 на території, де був відкритий шлагбаум у світлу пору доби не завдав і не міг завдати правам та законним інтересам ОСОБА_9 та іншим особам істотної шкоди. Тому, навіть якщо цей факт і формально містить склад кримінального правопорушення, проте, вважаю, що воно підпадає під поняття малозначного діяння згідно ст. 11 ч. 2 КК України. Просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку із малозначністю діяння. У разі якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для закриття кримінального провадження, то прошу винести новий вирок, у якому врахувати зазначені в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини та із врахуванням ст. 69 КК України призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Потерпілий подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, в якому оспорює доводи апеляції. Стверджує, що вина обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується показаннями свідків, допитаних в суді так і самим обвинуваченим, який в судовому засіданні пояснив, що 22.03.2022 року o 10:30 год. зайшов на територію земельної ділянки, що належить потерпілому ОСОБА_9 , він розумів що дана територія є чужою і огородженою. Прийшов таємно, сподіваючись що там нікого нема, з метою вчинення крадіжки випивки та їжі. Крім того, вина обвинуваченого підтверджується і письмовими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, та які суд визнав допустимими, вказавши у вироку. Невизнання вини обвинуваченим у вчиненому кримінальному правопорушенні та викладені доводи його захисника в апеляційній скарзі спрямовані лише на те, щоб обвинувачений уникнув відповідальності. Судом було встановлено факт проникнення обвинуваченого до належного ОСОБА_9 будиночку, шляхом віджиму віконної рами, що підтверджуються виявленими та зафіксованими слідами пошкодження рами та слідами пальців рук обвинуваченого, що він залишив на скляній банці в коридорі будиночку. Також, захисник обвинуваченого в поданій апеляційній скарзі не погодився із мірою покарання ОСОБА_7 та вважає, що її занадто суворою. На думку прокурора, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. 3 матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, проте не визнає факту скоєння злочинних дій та своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, не кажучи вже про щире каяття в скоєнні даного злочину та бажанні виправити наслідки скоєного. Призначене ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 162 ч.1 КК України, а саме один рік обмеження волі, відповідає завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого, буде достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Більш м`який вид покарання (штраф та виправні роботи, передбачені санкцію даної статті) призначити неможливо, зважаючи на відсутність в обвинуваченого місця роботи та доходів. Зазначає, що він бажає взяти участь в апеляційному розгляді. Просить вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

В апеляційній інстанції:

-обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник підтримали подану апеляцію, просять задовольнити її вимоги в повному обсязі;

-потерпілий ОСОБА_9 та його представник визнали апеляцію захисника необґрунтованою, підтримують вирок, просять апеляцію залишити без задоволення;

-прокурор вважає, що апеляція захисника є обґрунтованою в частині суворості покарання обвинуваченого, в решті визнає її необгрунтованою.

З`ясувавши обставини провадження, заслухавши позицію сторін, проаналізувавши апеляційні доводи та дослідивши окремі матеріали справи про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція захисника підлягає частковому задоволенню.

Вирок суду відповідно до ст. 370 КПК України та ст.ст. 50, 65 ККУ має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим, а призначене обвинуваченому покарання законним й справедливим. Оскаржений вирок щодо ОСОБА_7 в частині покарання не відповідає вказаним вимогам закону, тому підлягає зміні з пом`якшенням покарання.

Відповідно до положень ст. 408 КПК України змінює вирок в разі пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Апеляційні доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 , малозначимість вчиненого правопорушення, колегія суддів вважає необгрнтованими.

Висновок суду про доведенвсть вини обвинуваченого та кваліфікація його дій за ст. 162 ч.1 ККУ є правильним, оскільки ґрунтується на належно досліджених і правильно оцінених доказах, які наведені у вироку.

Зокрема, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує, що був на території вказаного у вироку володіння потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, його вина доводиться наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , даними протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення від 28.03.2022 (а.п. 63); протоколом огляду місця події від 28.03.2022 та фототаблицею до нього, проведеного за адресою вул.Небесної Сотні в с.Саджавка Коломийського району, мисливське угіддя ТОВ «Прикарпаття ТУР» (а.п. 64-81); висновком експерта від 31.05.2022 №СЕ-19/109-22/4258-Д, відповідно до якого слід пальця руки максимальним розміром 18х19 мм, який було вилучено під час огляду місця події 28.03.2022 в коридорі на банці із консервацією, залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_7 (а.п. 97-103).

Вказані докази спростовують доводи апеляції про недоведеність вини обвинуваченого.

Посилання апелянта на те, що вчинене його підзахисним є малозначимим проступком, тому вирок слід скасувати, справу закрити, колегія суддів відхиляє. Встановлене судом кримінальне правопорушення не підходить під ознаки малозначимого проступку, оскільки має значну суспільну небезпеку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання у вигляді реального обмеження волі, що не є справедливим, тому підлягає пом`якшенню.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд належно не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України не є злочином, а кримінальним проступком. При цьому важливим є те, що з його показань, які не спростовані, слідує, що він проникав до вказаного володіння за їжею.

Судом не взято до належної уваги те, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, він позитивно характеризується за місцем проживання (а.п. 114), він бере участь у волонтерській допомозі ЗСУ.

Як з`ясовано, обвинувачений немає постійної роботи, але він має тимчасові заробітки за виконання робіт односельчанам. Тому апеляційний суд вважає необґрунтованими мотиви суду першої інстанції про неможливість призначення обвинуваченому штрафу.

Враховуючи всі наведені обставини справи та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів прийшла до переконання про пом`якшення йому покарання і призначення передбаченого санкцією ст. 162 ч.1 ККУ штрафу в мінімальному розмірі. Таке покарання буде справедливим, достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним та іншими особами подібних правопорушень.

Таким чином колегія суддів частково задовольняє апеляцію захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, вирок Коломийського міськрайонного суду від 22.12.2022 року в частині покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 162 ч. 1 КК України у виді п`ятдесяти неоподаткованх мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень штрафу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4