В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002256 від 30.07.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 28 липня 2021 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , перебували за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . На грунті систематичного вживання ОСОБА_6 алкогольних напоїв, між нею та її сином ОСОБА_3 відбувся словесний конфлікт, в ході якого, у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_6 .

Реалізуючи власний протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_3 , свідомо допускаючи наслідки небезпечності своїх дій та передбачаючи їх настання, почав наносити ОСОБА_6 удари кулаками в область голови, тулубу та грудної клітини.

Продовжуючи виконання свого злочинного умислу, спрямованого на умисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_3 з метою подолання фізичного опору ОСОБА_6 , завдав останній численні удари руками та ногами в область тулуба та кінцівок, зокрема, у грудну клітину, ребра, підреберря, руки та ноги, поки потерпіла перестала чинити опір, після чого залишив потерпілу ОСОБА_6 у безпорадному стані на підлозі, та ліг спати.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 , отриманих ушкоджень, травматичного шоку, множинних переломів ребер з ушкодженням плеври, закритої травми грудної клітки, у короткий проміжок часу настала смерть потерпілої ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 15 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 виявив, що його мати ОСОБА_6 від отриманих травм померла, після чого викликав швидку медичну допомогу та поліцію, повідомивши про смерть матері.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 020-2240 від 30.07.2021 року, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, основною причиною смерті ОСОБА_6 , являється закрита травма грудної клітки.

При судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки з множинними переломами ребер, що призвело до розвитку травматичного шоку, множинні синці на обличчі, крововиливи на білкових та сполучних оболонках обох очей, синці на передній поверхні лівої половини грудної клітки, на верхніх та нижніх кінцівках.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 121 КК України визнав частково та показав, що проживав з батьками на знімних квартирах, близько десяти років тому, після розлучення батьків, він жив з бабусею по лінії батька, після закінчення школи, переїхав жити до матері, яка після розлучення з батьком почала зловживати алкоголем. Останні два роки їхнього спільного проживання, мати випивала кожного дня, навіть перебуваючи на роботі, були випадки, коли він їздив шукати її та забирати в незнайомих людей, або її приводили додому в неадекватному стані. Переїхати від неї він не міг, оскільки боявся залишити її саму в безпорадному стані, пропонував їй поїхати до монастиря чи клініки, щоб пройти лікування, однак, вона не вважала себе хворою, та на подібні розмови реагувала дуже агресивно. Проживати з нею в одній кімнаті він не міг, а тому проживав на кухні. 28 липня 2021 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, мати повернулася додому, та оскільки останній час він розмірковував над тим, щоб повідомити матері про те, що далі так продовжуватись не може, та завтра він наважився переїхати, він пішов до неї в кімнату, щоб це обговорити. Коли він зайшов до кімнати, побачив, що мати знову вживає алкоголь, в цей час, мати підвелась, та почала на нього кричати, нецензурно висловлюватись та виштовхувати його з кімнати, після чого взяла його за руку та вдарила по обличчю, що його дуже образило. Після цього вона повернулась до нього лівою стороною, він вдарив її рукою в плече, вона впала на диван, та почала кричати, після чого повернулась до нього спиною, в цей час він вдарив її по спині, вона впала, та почала сповзати на підлогу. Він намагався її підняти, деякий час вона не могла встати, коли врешті решт підвелась, він штовхнув її в спину на диван. Коли вона намагалась підвестись, він вдарив її ногою по її ногам, щоб вона не вставала, та заспокоїлась. Після цього він вирішив не продовжувати конфлікт, намагався заспокоїтись, та пішов на кухню, розуміючи, що в них розмови не вийде, намагався заснути. В кімнаті було чутно кроки матері, через деякий час він почув як впала пляшка, та подумав, що мати заснула, це було приблизно о 00 годині 00 хвилин за його відчуттями. На наступний день, близько 09 години ранку він прокинувся, та вирішив не заходити до кімнати, пізніше, приблизно о 13 годині, він вирішив зайти до кімнати, коли відчинив двері, то побачив, що мати лежить на підлозі, обличчям до дивану, вирішив, що вона ще спить, оскільки спати в такому положенні для неї було звично. Після 15 години він вирішив її розбудити, зайшов до кімнати, та оскільки він медик, відчув запах тіла. Після цього він підійшов до матері, та побачив у неї крововилив з носа, та що дихальних рефлексів вона не має, зрозумів, що вона померла. Він зателефонував до бабусі, поліції та швидкої медичної допомоги та повідомив, що сталось. Поліція приїхала близько 18 години, при цьому температура повітря була не менше +30 градусів, було дуже жарко. Потім приїхали експерти, яким він надав згоду на огляд квартири, та після всіх слідчих дій його забрали до відділу поліції. Пізніше його відпустили додому. 30.07.2021 року, він разом з бабусею намагалися забрати з моргу тіло матері, однак їм відмовили, у зв`язку з відсутністю необхідних документів. В подальшому, разом з бабусею вони звернулися до відділу поліції, з приводу конфіскованих речей під час обшуку, в подальшому йому повідомили про підозру, він прохав, щоб йому забезпечили захисника, проте, захисника йому було призначено пізніше. Раніше, між ним та матір`ю не було конфліктів, він переконаний, що його удари не могли завдати таких тілесних ушкоджень, щиро жалкує, що так трапилось, зробив для себе висновки, оскільки він майбутній лікар, прагне в подальшому працювати за професією та допомагати людям.

Аналогічні показання в частині спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_3 надавав на місці вчинення злочину під час слідчого експерименту 03.09.2021 року, що відображено у відповідному протоколі.

Допитаний у судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_7 суду показав, що знає ОСОБА_3 , як хорошу людину, завжди відповідально ставився до навчання та медичної практики, вони були близькими друзями. Щодо особистого життя ОСОБА_8 розповідав не багато, оскільки він соромився розповідати про матір, яка зловживає спритними напоями, однак, він завжди допомагав та піклувався про свою матір. Дуже часто його мати поводила себе агресивно по відношенню до нього, агресії ж з боку ОСОБА_3 він не помічав. Обставини вчинення даного кримінального правопорушення йому не відомі, свідком даних подій він не був.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх недопустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Враховуючи процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України визнав частково, судом безпосередньо досліджено зібрані під час досудового розслідування докази, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- з висновку експерта № 022-83-2240-2021 від 13.09.2021 року вбачається, що смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала від закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер, що призвело до розвитку травматичного шоку. Окрім травми грудної клітки, при дослідженні трупа ОСОБА_6 були виявлені множинні синці на обличчі, крововиливи на білкових та сполучних оболонках обох очей, синці на передній поверхні лівої половини грудної клітки, на верхніх та нижніх кінцівках. Виявлені ушкодження характерні для неодноразової дії твердих предметів. Могли бути заподіяні як руками, так і ногами (як взутими, так і невзутими) при ударах з натискуванням на грудну клітку потерпілої скоріш за все при перебуванні її у положенні лежачi на задній поверхні тіла. Стосовно живої людини за критерієм небезпеки для життя зазначена травма є тяжким тілесним ушкодженням. Ушкодження у вигляді синців є легкими тілесними ушкодженнями. Достовірних даних про заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у різний час при дослідженні її трупа не отримано. Виходячи з трупних проявів на момент розтину тіла, смерть ОСОБА_6 , настала ІНФОРМАЦІЯ_4 через короткий проміжок часу після заподіяння їй тілесних ушкоджень. Можливiсть вчинення активних дій потерпілою у стані травматичного шоку до настання її смерті не виключається. Достовірних об`єктивних даних щодо послідовності нанесення ушкоджень потерпілій при дослідженні її трупа не виявлено. Ушкодження у ділянці обличчя потерпілої виникли скоріш за все внаслідок нанесення ударів кулаками іншої людини. При дослідженні трупа ОСОБА_6 ушкоджень, які б з достовірністю могли свідчити про захист потерпілої від ударів, що їй наносилися, виявлено не було. Наявність у м`язi та трупа ОСОБА_6 етилового спирту в концентрації 1,80 проміле може свідчити про вживання нею за якийсь час до смерті спиртних напоїв. Судово-токсикологічне дослідження на предмет наявності в тканинах трупа наркотичних, психотропних речовин та медикаментів не проводилося через початковий гнильний процес. Індивідуальні особливості предметів, якими були заподіяні тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 на тілі її трупа не відобразилися. Заподіяння виявленої при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_6 травми грудної клітки маловирогідно при обставинах, які зазначає підозрюваний ОСОБА_3 при проведенні слідчого експерименту (том 1 а. п. 218-220);

- з висновку експетного дослідження № 021-2240-2021 від 12.09.2021 року вбачається, що cмерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала від закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер, що призвело до розвитку травматичного шоку. Виявлені ушкодження характерні для неодноразової дії твердих предметів. Могли бути заподіяні як взутою, так і невзутою ногою (ногами) при натискуванні нею на грудну клітку потерпілої при перебуванні її у положенні лежачи на задній поверхні тіла. Стосовно живої людини за критерієм небезпеки для життя зазначена травма є тяжким тілесним ушкодженням. Заподіяна ОСОБА_6 травма перебуває у безпосередньому причинному зв`язку зі смертю небіжчиці. Наявність у м`язовій тканині трупа ОСОБА_6 етилового спирту в концентрації 1,80 проміле може свідчити про вживання нею за якийсь час до смерті спиртних напоїв (том 1 а. п. 221-224);

- з висновку експертного дослідження № 051-1600-2021 від 05.08.2021 року вбачається, що в результаті судово-токсикологічного дослідження м`язу від трупа ОСОБА_6 , 1966 року народження, знайдено етиловий сприт в концентрації 1,80 г/л (проміле). В фрагменті тканини м`язу не знайдено: метиловий спирт, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери (том 1 а. п. 225-226);

- з висновку експертного дослідження № 061-1279-2021 від 10.09.2021 року вбачається, що осередки внутрішньоальвеолярних крововиливів у субплеврльну паренхіму легень з серозно-геморагічним набряк-імбібіцією легень, без видимої клітинної реакції. Шунтування кровообігу з ішемізацією коркової речовини в нирці. Набряк речовини головного мозку. Дифузно виражені початкові прояви гнильних змін з нерівномірно вираженим кровонаповненням судин внутрішніх органів. Системний атеросклероз. Вогнищевий артеріонефросклероз. Осередки стромального панкреофіброзу. Субтотальний різнокрапельний жировий гепатоз; дрібні осередки портального цирозу печінки. Розсіяно-вогнищевий гемосидероз легень (том 1 а. п. 227-228);

- з висновку експертного дослідження № 082-690-2021 від 06.08.2021 року вбачається, що при визначенні групової належності в крові трупа ОСОБА_9 , 1966 року народження, виявлений антиген А (том 1 а. п. 229);

- з протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2021 року та додатку до протоколу, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , за участю підозрюваного ОСОБА_3 , у присутності двох понятих, вбачається, що підозрюваний повідомив, що 29.07.2021 року, в період часу з 02 години 00 хвилин по 03 годину 00 хвилин, він перебував за вищевказаною адресою, а саме на кухні, оскільки він не міг знаходитись зі своєю матір`ю в одній кімнаті. На момент подій, між ними гостро виникло питання про переїзд, оскільки дуже часто виникали словесні суперечки та конфлікти на грунті вживання матір`ю алкогольних напоїв. Підозрюваному даний факт не подобався. Біля 01-02 години підозрюваний вирішив зайти в кімнату, де знаходилась його мати, яка сиділа на дивані, спираючись на спинку, та вживала горілку. Перебуваючи на порозі кімнати, мати піднялась з дивану та попрямувала з криками, погрозами та образами в бік сина, та почала виштовхувати його з кімнати. Зі слів підозрюваного, перебуваючи біля краю дивану, мати, підійшовши до нього, почала руками виштовхувати його з кімнати в бік коридору квартири. Підозрюваний, в свою чергу, не чинив опір, та відходив назад у бік коридору, при цьому інстинктивно закривався руками, які були підняти вгору, перед ним. В момент цих подій, жодних тілесних ушкоджень він не наносив матері. Далі, мати схопила своєю лівою рукою праву руку сина, а правою рукою вона нанесла йому удар в ділянку лівою щоки обличчя сина своєю долонею. Зі слів підозрюваного, його мати була напідпитку, удар вийшов схожий на ляпас, нечіткий удар. Після нанесеного удару, підозрюваний прикрив очі, та не бачив в яку сторону забрала свою руку мати. Після цього вона заспокоїлась. Підозрюваний повернув свою руку. Далі, перебуваючи обличчям до обличчя, на відстані трохи менше витягнутої руки один від одного, мати перебувала напівобертом до сина лівим боком. Зі слів підозрюваного, в цей момент в нього почалась емоційна реакція, оскільки йому стало боляче від такої поведінки з боку матері і він наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча, внаслідок чого вона похитнулась та впала спиною на підлокітник дивану, який знаходився біля порогу кімнати. Розташування було наступним: перебуваючи на підлозі, її спина торкалась краю дивану, ноги були направлені в бік коридору. Далі підозрюваний нечітко пам`ятав події, з його слів, він намагався підняти мати з підлоги. Він не пам`ятає скільки тривали дані події. Наступне, що він пригадує, події, які були в середині кімнати біля дивану, можливо минуло 1-2 хвилини, точно підозрюваний не пам`ятає. Зі слів підозрюваного, він наніс другий удар правою рукою зігнутою в кулак в ділянку лівої лопатки спини. Він знаходився позаду матері на відстані витягнутої руки, мати знаходилась спиною до нього. Вона не встояла на ногах від удару, внаслідок чого впала грудною клітиною на диван, удар був в ліву ділянку грудної клітини. Що відбувалось далі, підозрюваний не пам`ятає. Пам`ятає, що далі мати сиділа на дивані і робила несвідомі рухи руками. Коли вона сиділа, її спина торкалась дивану. Підозрюваний знаходився ближче до балкону, перебуваючи біля нього на відстані приблизно 2-2,5 м. Ноги матері були підібгані під себе. Далі підозрюваний повідомив, що в той момент в нього прискорилось серцебиття, був шум у вухах, намагався прийти до тями. Далі, перебуваючи біля дивану на тому ж місці, підозрюваний дивився на мати. Будь-яких ушкоджень на ній він не бачив, слідів крові також не було. Скільки часу він стояв біля дивану, він не пам`ятає, оскільки був в ступорі, потім він пішов на кухню, о котрій саме годині не пам`ятає, оскільки він хотів спати. Коли він виходив з кімнати, бачив та чув, як мати рухається. В подальшому, перебуваючи на кухні, він чув, як мати рухається по кімнаті, потім почув, як впала пляшка. В неї була пляшка горілки «Мороша». Зі слів підозрюваного, ці події відбувались близько 02 години 00 хвилин. Також підозрюваний повідомив, що чув звуки з кімнати, після чого він заснув. Вранці, коли підозрюваний прокинувся, в нього не було думки, що мати померла. Повідомив, що прокинувся біля 09 години 00 хвилин, та перевірив свій телефон. Зі слів підозрюваного, в нього не було бажання заходити в кімнату до матері, оскільки він пам`ятав, що вони посварились, вирішив ще трохи почекати. Біля 13 години 00 хвилин, підозрюваний зайшов в кімнату та виявив мати, яка лежала на підлозі біля дивану, ногами в бік балкону, лежачи на животі. Підозрюваний повідомив, що виявив мати в кімнаті, яка лежала обличчям в підлогу на рюкзаку. Слідів крові не було видно, інших тілесних ушкоджень також не було видно. Так як мати часто вживала алкоголь, підозрюваний вирішив, що вона напідпитку лягла так спати. Перебуваючи на порозі кімнати, де він був не більше однієї хвилини, він повернувся на кухню. Приблизно о 15 годині 00 хвилин, підозрюваний вирішив повернутись в кімнату та поговорити з матір`ю, яка перебувала в такому ж самому положенні, що і о 13 годині. Коли підозрюваний підійшов ближче до матері, ліворуч від неї, відчув трупний запах. Зі слів підозрюваного, вже о 13 годині мати не виявляла ознак життя. Він намагався привести її до тями, та коли підняв голову побачив крововиливи біля носу та на рюкзаку. Після цього він викликав поліцію. Сторонніх осіб в період з ночі до ранку не було, підозрюваний спав. В даній квартирі вони з матір`ю проживали удвох. Не думає, що хтось міг потрапити всередину квартири. Підозрюваним було нанесено лише два удари, про які він повідомляв раніше. Будь-які алкогольні чи наркотичні речовини того дня він не вживав. Швидку допомогу також викликав підозрюваний. Мати була одягнута в майку темно-помаранчевого кольору та купальник. Чи наносив він ще якісь удари стверджувати не може, оскільки не пам`ятає. Підозрюваний повідомив, що вперше знаходиться в подібній ситуації і не пам`ятає, що відбувалось, неясно пам`ятає, що був конфлікт і що потім відбувалось (том 1 а. п. 231-234а);

- з рапорту оперуповановаженого ВКП Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві рядового поліції ОСОБА_10 від 29.07.2021 року вбачається, що 29.07.2021 року ним, за вказівкою чергового Дніпровського УП, було здійснено виїзд у складі слідчо-оперативної групи №68 за адресою: АДРЕСА_2 , де за попередньою інформацією, очікує заявник. На місці виклику було виявлено тіло громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без ознак життя. Виїзд за вищевказаною адресою фіксувався на нагрудну бодікамеру № 396, 609 (том 1 а.п. 235);

- з рапорту оперативного чергового Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 20.09.2021 року вбачається, що 29.07.2021 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 50581 від 29.07.2021 року, а саме о 15:22 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 о 15:21 за адресою: АДРЕСА_2 , померла матір - ОСОБА_6 , 55 років, не хворіла, зловживала спритним, заявник ОСОБА_3 просить приїхати поліцію (том 1 а. п. 236);

- з протоколу огляду місця події (трупа) від 29.07.2021 року вбачається, що об`єктом огляду є труп жінки, який знаходиться в положенні лежачи на підлозі на правому боці. Права рука відведена вгору відносно осі тіла. Ліва рука приведена до тулуба, зігнута в ліктьовому суглобі, кут близько 100 градусів, лежить на животі. Нижні кінцівки випрямлені відносно повздовжньої осі тіла, стопи зведені до середини, ліва стопа поверх правої стопи. На трупі жертви наступний одяг: блуза, труси. Трупні явища: труп на дотик теплуватий, трупні плями знаходяться на передній поверхні тіла. Трупні плями при натисканні на них бліднуть. Трупне заклякання помірно виражене у правій верхній кінцівці, добре у нижній кінцівці, у всіх інших зазвичай досліджуваних групах м`язів відсутні. Кістки черепу верхніх та нижніх кінцівок на дотик цілі. Ушкодження: на обличчі в обох очно-ямкових ділянках наявні по одному синцю, м`які тканини в зоні останніх набряклі. На правому ліктьовому суглобі наявна група саден. На лівому ліктьовому суглобі наявна група саден. В лівій здухвинній ділянці наявне садно. На правому передпліччі наявна група синців і також на лівому передпліччі наявна група синців. В проекції правої кісточки наявне одне садно. На животі посередині лінії рубець. На обличчі наявні сліди підсохлої крові та потьоки на правій половині обличчя та підборідді. На спині наявні садна та синці. Трупні плями відновлюють своє забарвлення до первинного приблизно через 18-20 хвилин. При огляді трупа будь-яких інших тілесних ушкоджень не виявлено (том 1 а. п. 238-240);

- з протоколу огляду місця події від 29.07.2021 року та ілюстративної таблиці до протоколу вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_3 (том 1 а.п. 241-248);

- з лікарського свідоцтва про смерть № 020-240 від 30.07.2021 року вбачається, що причина смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є закрита травма грудної клітки (том 1 а.п. 249-250);

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 30.07.2021 року рюкзак чорно-зеленого кольору, паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зрізи нігтьових пластин з лівої та правої руки ОСОБА_6 , змиви з правої та лівої руки ОСОБА_6 , мікронашарування з правої та лівої руки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сліди папілярних узорів рук з правої та лівої руки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід папілярного узору виявлений та вилучений на пляшці з-під горілки «Хлібний дар», пляшка з-під горілки «Хлібний дар», пляшка з-під горілки «Козацька Рада», слід папілярного узору виявлений та вилучений на холодильнику, мобільний телефон "Sony Ericson", червоного кольору imei: НОМЕР_2 , мобільний телефон «НОКІА», чорного кольору, у вимкненому стані, мобільний телефон «Huawei», чорного кольору, мобільний телефон марки HUAWEI Y7 Prime 2018, з сім картою НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , SN: НОМЕР_6 , чорного кольору в чохлі чорного кольору, двоє ключів з брелком від дверей, футболка чорного кольору, двоє білих кросівок зі шнурками та ремінь джинсовий біло-синього кольору, джинси синього кольору, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (том 2 а.п. 20-22);

- з висновку судово-психіатричного експерта № 519 від 14.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрюється, на будь який психічні розлади не страждав. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 на даний час на будь-який психічний розлад не страждає. Він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_3 на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждає. ОСОБА_3 застосування до нього протиалкогольного чи протинаркоманічного лікування не потребує. ОСОБА_3 на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждає. У період правопорушення ОСОБА_3 знаходився у стані значного, емоційного збудження, який не досягав афективної глибини та не вплинув істотно на його поведінку. У ОСОБА_3 визначаються нормативній рівень функціонування інтелектуально-мнестичної сфери; екстравертованість, вибіркова товариськість, емоційна зовнішня стриманість, ситуаційна лабільність, достатній самоконтроль та здатність дотримуватися своїх інтересів, учбова спрямованість діяльності, міжособистісне спілкування (том 2 а.п. 44-47).

Крім того, у судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 (том 2 а.п. 3-15,18-19,48-49) та досліджено в порядку ст. 359 КПК України відеозаписи.

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні 28.06.2022 року було допитано експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , який будучи попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку експерта та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків в порядку ст. 356 КПК України, суду пояснив, що у зв`язку з процесами гниття досліджуваного трупа потерпілої, було неможливо визначити та навести опис ліній та країв виявлених переломів ребер, що є необхідним для визначення механізму виникнення вказаних переломів та можливість заподіяння таких переломів за конкретних обставин. З цієї ж причини (гниття трупа) недоцільно було досліджувати м`які тканини з крововиливами з областей переломів ребер, тому відбір їх зразків не проводився. В такому випадку механізм заподіяння тілесних ушкоджень, час такого заподіяння, час з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до моменту смерті потерпілої, а також сам час смерті визначені ймовірно та неповно. Тому дані, викладені у підсумках його висновку є імовірними, оскільки під час проведення судово-медичної експертизи, він не був ознайомлений з частиною матеріалів кримінального провадження, в тому числі протоколом слідчого експерименту, що в значній мірі могло сприяти помилковим твердженням в підсумках висновку експерта. Крім того, експерт зауважив, що усі тілесні ушкодження, які були знайдені при дослідженні трупа не могли бути заподіяні однією людиною.

Враховуючи надані у судовому засіданні 28.06.2022 року пояснення експерта, за клопотанням сторони захисту, судом було призначено додаткову судово-медичну експертизу, проведення якої було доручено експерту лікарю судово-медичному експерту Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , попередивши його про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384-385 КК України, направивши копію протоколу слідчого експерименту від 03.09.2021 року з додатками.

Згідно висновку експерта № 022-56-2240-2021 від 04.07.2022 року вбачається, що на час проведення судово-медичного дослідження труп ОСОБА_6 перебував у стані процесу початкового гниття, що супроводжувався розвитком вираженої тканинної імбібіції з повним переміщенням крові з судинного русла у м`які тканини. Зазначене унеможливило отримати зразок рідкої крові для судово-токсикологічного дослідження. Ця обставина змусила направити на судово-токсикологічне дослідженні трупа зразок м`язової тканини з метою дослідження на предмет наявності в ній етилового спирту. За результатом судово-токсикологічного дослідження у м`язовій тканині було виявлено 1,8 проміле етилового спирту, що може свідчити лише про вживання небіжчицею за певний час до настання смерті спиртних напоїв і аж ніяк не говорить про те, що вона на момент настання смерті могла перебувати у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню. Експерт не володіє даними про прижиттєву поведінку ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння взагалі. Проте, як свідчить практика, вона (поведінка) може бути неоднозначною, частіше неадекватною зі значним порушенням як статики, так і динаміки. У той час ОСОБА_6 могла падати (і неодноразово) як на площину, так і на будь-які предмети обстановки кімнати, де перебувала. При цьому могли бути заподіяні як зовнішні ушкодження у вигляді саден, подряпин, синців, так і множинні переломи ребер. Таким чином, безумовно ОСОБА_6 могла заподіяти собі ушкодження самостійно внаслідок неодноразових падінь. Даних для виключення такої можливості виникнення ушкоджень у ОСОБА_6 внаслідок неодноразових падінь як на площину, так і на предмети оточуючої обстановки при дослідженні трупа її не отримано. Наявність множинних переломів ребер навіть, якщо вони і супроводжувалися розривами реберної плеври, не виключає можливості життя з ними упродовж якогось часу (від десятків хвилин до десятків годин). Наявність алкогольного сп`яніння у людей з будь-якою травмою, як правило, обумовлює посилення впливу травматичного процесу на організм навіть при можливому зниженні відчуття болю. У сукупності своїй усі виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_6 ушкодження не могли виникнути при одноразовому падінні її на бильце дивану після нанесення їй удару (якщо це дійсно було) у ділянку плечового суглобу. При таких обставинах могли виникнути окремі як однобічні, так і симетричні двобічні переломи. Заподіяння же переломів ребер від удару в ділянку плечового суглобу без наступного падіння потерпілої взагалі виключається. Враховуючи множинність переломів ребер, від прямого безпосереднього контакту з твердим предметом могли виникнути лише переломи ребер, які мають ознаки прямих переломів. Це ХI та XII ребер. Інші переломи ребер мають ознаки непрямих, тобто віддалених, вони найбільш вірогідно виникли від фронтального стиснення ребер, яким супроводжувалося падіння. Достовірних даних для виділення ушкоджень, які були заподіяні тільки внаслідок падінь потерпілої або тільки внаслідок безпосередніх дій обвинуваченого немає рівно настільки, як і для ствердження, що переломи ребер заподіяні при натискуваннi на грудну клітку ногою чи ногами. Принаймні синців чи саден, які б мали форму якихось деталей або поверхонь взуття знайдено не було. Достовірних судово-медичних даних про те, що ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_6 , заподіяні саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 при дослідженні її трупа виявлено не було. Переломи ребер без ознак небезпеки для життя, навіть якщо вони є непоодинокими, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_6 . Обвинувачений та його захисник з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України не погоджувались, посилаючись на досліджені судом докази, зокрема, на висновки судових медичних експертиз щодо тілесних ушкоджень, та зазначили, що ОСОБА_3 не мав умислу на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які б спричинили смерть останньої, та вважають, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, а в даному випадку мало місце необережність дій обвинуваченого, а саме необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Зазначили, що в ході судового розгляду суд вправі змінити юридичну кваліфікацію вчиненого особою кримінального правопорушення, якщо нове обвинувачення не є більш тяжким, а формулювання фактичної сторони обвинувачення залишається без істотних змін або тісно зв`язане з первісним, якщо в результаті такої зміни не буде порушено право особи на захист, а тому просили перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч. 2 ст.121 КК України на ст. 128 КК України.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій винуватої особи, суд за наслідками судового розгляду виходить з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність. Крім цього, завдані тяжкі тілесні ушкодження при кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК України мають обов`язково перебувати у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого (правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.08.2019 року, справа №750/3256/17.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

Умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, характеризується умислом до діяння і наслідків.

При цьому, суб`єктивна сторона умисного тяжкого тілесного ушкодження обов`язково характеризується прямим умислом лише у двох випадках - тоді, коли воно має характер мучення, і при заподіянні його з метою залякування потерпілого. В інших випадках умисел може бути як прямим, так і непрямим.

Установлення мотиву і мети при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковим, оскільки у ряді випадків наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному заподіянні тілесних ушкоджень настання наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень охоплюється умислом винного.

Кримінальна відповідальність за необережне тяжке тілесне ушкодження (стаття 128 КК України) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування понять умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) і необережного заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження (стаття 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути віднесені до тяжких тілесних ушкоджень, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Стаття 23 КК України дає визначення вини як є психічного ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Умисне тяжке тілесне ушкодження може бути вчинене лише за наявності прямого умислу на його нанесення, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлений, особа не може нести відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження.

Разом з тим, при кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на умисне тяжке ушкодження, що призвело до смерті потерпілого, необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Статтею 25 КК України визначено, що необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість. Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Під час судового розгляду обвинувачений неодноразово наголошував на тому, що він не мав умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. З показів, відповідно допитаного свідка вбачається, що неприязного відношення до ОСОБА_6 у ОСОБА_3 до події 28.07.2021 року не було.

Крім того, досліджені судом докази також свідчать, що заподіяння тяжкого тілесного ушкодження не охоплювалось умислом обвинуваченого, він не міг передбачити, що потерпіла перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в подальшому може одержати тяжку травму внаслідок своїх мимовільних падінь. Вказане знаходить своє підтвердження у дослідженому судом висновку додаткової судово-медичної експертизи № 022-56-2240-2021 від 04.07.2022 року, згідно якого достовірних судово-медичних даних про те, що ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_6 , заподіяні саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 при дослідженні її трупа виявлено не було. Переломи ребер без ознак небезпеки для життя, навіть якщо вони є непоодинокими, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості.

На підтвердження такого висновку суду свідчить також і те, що обвинувачений наніс потерпілій незначну кількість ударів, а саме один долонею, та ще один кулаком, не намагаючись при цьому продовжити заподіяння тілесних ушкоджень.

Внаслідок дій обвинуваченого, потерпіла впала на підлокітник дивану, що згідно експертизи могло привести до непрямих переломів ребер, які без ознак небезпеки для життя, навіть якщо вони є непоодинокими, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості. Заподіяння переломів ребер від прямих дій обвинуваченого - удари в плече та в спину без наступного падіння потерпілої взагалі виключаються.

Таким чином, з показань обвинуваченого у сукупності з іншими дослідженими доказами, беззаперечно встановлена відсутність такого бажання - на умисне заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до смерті потерпілої, який вину визнавав частково, каявся, але стверджував, що дійсно мала місце випадковість.

У матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні докази наявності прямого умислу у обвинуваченого на вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

При формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування у його основу було покладено висновок експерта № 022-83-2240-2021 від 13.09.2021 року. Експерт, що проводив дану експертизу, надаючи роз`яснення даного висновку у судовому засіданні зауважив, що дані, викладені у підсумках його висновку є імовірними, оскільки під час проведення судово-медичної експертизи він не був ознайомлений з частиною матеріалів кримінального провадження, в тому числі протоколом слідчого експерименту, що в значній мірі могло сприяти помилковим твердженням в підсумках даного висновку експерта, та після призначення додаткової судово-медичної експертизи з наданням йому відсутніх матеріалів кримінального провадження на момент проведення первинної експертизи, надав висновок, який спростовує всі пункти підсумків висновку судової експертизи, проведеної під час досудового розслідування та наданої стороною обвинувачення для підтвердження вини ОСОБА_3 , та який узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 щодо: механізму нанесення ним потерпілій ударів завданих рукою, їх кількості, сили з якою було завдано таких ударів - незначною, внаслідок яких потерпіла ОСОБА_6 не втримавши рівновагу впала на підлокітник дивану та вдарилась грудною клітиною, внаслідок чого остання отримала переломи ребер, після чого ще деякий час продовжувала рухатись, а тому наданий стороною обвинувачення висновок експерта від 13.09.2021 року № 021-83-2240-2021 суд оцінює критично через його спростування також експертним шляхом та відхиляє.

В той же час, досліджені докази дають підстави вважати, що нанесення удару в область плечового суглобу та спини потерпілій ОСОБА_6 , не було заздалегідь спланованим ОСОБА_3 , мало ситуативний характер та певною мірою було зумовлено конфліктною ситуацією, яка виникла між ними.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчиненні, форми вини, мотиву і мети його вчинення, виду і розміру завданої шкоди покладається на слідчого та прокурора.

При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17).

Суд вважає, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не наведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які б свідчили про направленість умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілій саме тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілої.

Оцінивши усі надані сторонами докази, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 2 ст.121 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки обвинуваченим, свідком, експертом та матеріалами кримінального провадження, в судовому засіданні, спростовано кваліфікацію дій обвинуваченого, яка інкримінована йому досудовим слідством за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. ч 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи у сукупності все вищевикладене, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 , які кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, необхідно перекваліфікувати на ст. 128 КК України - спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, оскільки 28.07.2021 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . На грунті систематичного вживання ОСОБА_6 алкогольних напоїв, у ОСОБА_3 виник з нею раптовий словесний конфлікт. В ході конфлікту, не маючи прямого умислу, діючи з необережністі, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 удар кулаком у ділянку плечового суглобу, внаслідок чог,о остання не втрималась на ногах і впала на бильце дивану, після чого сповзла на підлогу. В подальшому, ОСОБА_3 намагаючись заспокоїти ОСОБА_6 , яка перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, не маючи прямого умислу, діючи з необережністю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, штовхнув її долонею в спину, внаслідок чого остання знову впала на диван. Після цього ОСОБА_3 вирішив не продовжувати конфлікт з ОСОБА_6 , та пішов відпочивати. Внаслідок падінь, остання отримала ушкодження, травматичний шок, множинні переломи ребер з ушкодженням плеври, закриту травму грудної клітки, після чого у короткий проміжок часу настала смерть потерпілої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , о 15 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 виявив, що його мати ОСОБА_6 від отриманих травм померла, після чого викликав швидку медичну допомогу та поліцію, повідомивши про смерть матері.

Згідно висновку експерта № 022-56-2240-2021 від 04.07.2022 року у сукупності своїй усі виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_6 ушкодження не могли виникнути при одноразовому падінні її на бильце дивану після нанесення їй удару (якщо це дійсно було) у ділянку плечового суглобу. При таких обставинах могли виникнути окремі як однобічні, так і симетричні двобічні переломи. Заподіяння же переломів ребер від удару в ділянку плечового суглобу без наступного падіння потерпілої взагалі виключається. Враховуючи множинність переломів ребер, від прямого безпосереднього контакту з твердим предметом могли виникнути лише переломи ребер, які мають ознаки прямих переломів. Це ХI та XII ребер. Інші переломи ребер мають ознаки непрямих, тобто віддалених, вони найбільш вірогідно виникли від фронтального стиснення ребер, яким супроводжувалося падіння. Достовірних даних для виділення ушкоджень, які були заподіяні тільки внаслідок падінь потерпілої або тільки внаслідок безпосередніх дій обвинуваченого немає рівно настільки, як і для ствердження, що переломи ребер заподіяні при натискуваннi на грудну клітку ногою чи ногами. Принаймні синців чи саден, які б мали форму якихось деталей або поверхонь взуття знайдено не було. Достовірних судово-медичних даних про те, що ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_6 , заподіяні саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 при дослідженні її трупа виявлено не було. Переломи ребер без ознак небезпеки для життя, навіть якщо вони є непоодинокими, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості.

Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд виходить з того, що злочин, передбачений ст. 128 КК України є менш тяжким ніж злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого його право на захист не порушується.

Зокрема, суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Враховуючи викладене, суд, на виконання вимог ст. 67 КПК України, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи, що по справі було забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд усіх її фактичних обставин, дійшов висновку про доведеність дій вчинених ОСОБА_3 за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем навчання, молодий вік обвинуваченого, його відношення до вчиненого, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, положення ст. 61 КК України, та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у межах санкції ст. 128 КК України у виді обмеження волі.

Саме таке покарання буде доцільне для профілактики вчинення обвинуваченим нових злочинів, буде найбільш відповідати принципам та меті його призначення, зазначене випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Також такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винних. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення - з 30.07.2021 року по 24.10.2022 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 час його попереднього ув?язнення - з 30.07.2021 року по 24.10.2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: рюкзак чорно-зеленого кольору, паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зрізи нігтьових пластин з лівої та правої руки ОСОБА_6 , змиви з правої та лівої руки ОСОБА_6 , мікронашарування з правої та лівої руки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сліди папілярних узорів рук з правої та лівої руки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід папілярного узору виявлений та вилучений на пляшці з-під горілки «Хлібний дар», пляшка з-під горілки «Хлібний дар», пляшка з-під горілки «Козацька Рада», слід папілярного узору виявлений та вилучений на холодильнику, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, - знищити; мобільний телефон "Sony Ericson", червоного кольору imei: НОМЕР_2 , мобільний телефон «НОКІА», чорного кольору, у вимкненому стані, мобільний телефон «Huawei», чорного кольору, мобільний телефон марки HUAWEI Y7 Prime 2018, з сім картою НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , SN: НОМЕР_6 , чорного кольору в чохлі чорного кольору, двоє ключів з брелком від дверей, футболка чорного кольору, двоє білих кросівок зі шнурками та ремінь джинсовий біло-синього кольору, джинси синього кольору, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, - повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий - суддя