УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 758/6728/22

провадження № 51-1707 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 1 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Доманівка Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Відповідно до вироку суду, 31 березня 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 перебував на станції метро «Хрещатик» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, яка на той час використовувалася як бомбосховище та у цей час до нього звернулася наглядно знайома йому потерпіла ОСОБА_6 за допомогою в отриманні грошових коштів у виді підтримки від держави під час війни на банківський рахунок.

У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, реалізовуючи який, діючи умисно, з корисливих мотивів, під приводом допомоги потерпілій ОСОБА_6 в отриманні грошових коштів у виді підтримки від держави під час війни на банківський рахунок, попросив у тимчасове користування її мобільний телефон (марку, модель та ІМЕІ якого в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), при цьому запевнивши ОСОБА_6 , яка не будучи обізнаною про злочинні наміри, не усвідомлюючи шахрайських дій ОСОБА_5 на заволодіння її грошовими коштами, без наміру їх подальшого повернення, передала останньому в тимчасове користування свій мобільний телефон та повідомила код доступу до банківських карток АТ КБ «Приватбанк»:

1) № НОМЕР_1 ;

2) № НОМЕР_2 ;

3) № НОМЕР_3 , оформлених на її ім`я.

З метою створення сприятливих умов для реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, які належать потерпілій, шляхом обману, із застосуванням мобільного додатку «Приват24» ОСОБА_5 отримав доступ до банківської таємниці, а саме - інформації вище вказаних банківських карток АТ КБ «Приватбанк» та можливість проведення банківських операцій по ним.

Після чого, 31 березня 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати вищевказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, шляхом обману, знаходячись у вагоні електропотягу, який подавався для укриття пасажирів та розташовувався на платформі станції метро «Хрещатик» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, за допомогою наявного в нього мобільного телефону ОСОБА_6 , здійснив вхід до всесвітньої мережі Інтернет, та скачав мобільні додатки «Дія» та «Приват 24».

У подальшому, 1 квітня 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , маючи необхідні знання в користуванні додатками, володіючи інформацією про те, що номер мобільного телефону потерпілої прив`язаний до її банківських карток та бажаючи отримати доступ до банківських карток останньої, шляхом проведення операцій за допомогою мобільного телефону, який був з`єднаний з всесвітньою мережею Інтернет, здійснив вхід до сторінки обслуговування ОСОБА_6 в додатку «Приват 24», та здійснив перекази грошових коштів, а саме: 11 055,00 грн, з рахунку банківської картки № НОМЕР_1 , 10 351,50 грн, з рахунку банківської картки № НОМЕР_2 , 6 130,50 грн з рахунку банківської картки № НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_6 , та які перебували у його користуванні на свій рахунок банківської картки «Монобанк» № НОМЕР_4 (в ході досудового розслідування встановити повністю номер банківської картки «Монобанк» не представилось можливим, у зв`язку з втратою ОСОБА_5 вказаної банківської картки «Монобанк»).

Вказаних обіцянок ОСОБА_5 не виконав, не допоміг в отриманні грошових коштів у виді підтримки від держави під час війни на банківський рахунок, при цьому особисто заволодів грошовими коштами, які належать ОСОБА_6 та розпорядився майном на власний розсуд, чим завдав майнову шкоду потерпілій на суму 27 546 гривень.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 лютого 2023 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Подільського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого просить ухвалу Київського апеляційного суду від 1 лютого 2023 року скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії судового рішення, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, є студентом, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання у виді 240 годин громадських робіт. З таким висновком суду погодився і суд апеляційної інстанції.

Окрім того, спростовуючи доводи прокурора про те, що суд не надав належної оцінки підвищеному ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, то суд апеляційної інстанції зазначив, що судом при призначені покарання було враховано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, що є найменшим суспільно небезпечним діянням із передбачених ст. 12 КК, а тому призначене судом першої інстанції покарання суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З вказаних висновком погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що таке покарання є явно несправедливим через його м`якість, колегія суддів не вбачає. У касаційній скарзі прокурора відсутні доводи щодо явної несправедливості призначеного ОСОБА_5 покарання.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону прокурор вважає порушення вимог ст. ст. 370, 419 КПК України. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції проігнорував та не надав відповіді на доводи прокурора про те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинено в умовах воєнного стану, під час повітряної тривоги, коли потерпіла перебувала в страху та паніці, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення. Також тим доводам прокурора, що жодна із врахованих судом обставин, які стали підставою для призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, ані самостійно ані в сукупності не дають обґрунтованих підстав вважати, що виправлення засудженого можливе без реального відбування призначеного покарання.

Однак, переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та з зазначенням мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 1 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3