Справа № 204/3024/23
Провадження № 1-кп/204/733/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 000062 від 01.08.2022, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вказане кримінальне провадження.

16.03.2023 прокурор подав до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , в обґрунтування якого зазначає, що обставини, викладені в обвинувальному акті, підтверджуються низкою зібраних під час досудового розслідування доказів та дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України.

Із метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, існує потреба у застосуванні стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21.12.2022 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 19.02.2023 та покладено визначені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Рішенням Дніпровського апеляційного суду від 26.01.2023 вищевказану ухвалу залишено без змін.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 15.02.2023 продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Строк дії ухвали суду від 15.02.2023 про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту закінчився 13 березня 2023 року.

Обставинами, які свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з моменту закінчення дії минулої ухвали про обрання запобіжного заходу не зменшились, є те, що ОСОБА_6 , нині обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів: санкцією ч. 4 ст. 191 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а ч. 1 ст. 263 КК України - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Також, згідно з приміткою до ст. 45 КК України, злочин передбачений статтею 191 КК України, відноситься до категорії корупційних, за якими не застосовуються норми звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування.

При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза суворого покарання. Так, у рішенні ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що прийняли рішення про обрання необхідної міри запобіжного заходу, з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

З огляду на відсутність стійких соціальних зв`язків (обвинувачений не одружений, дітей не має, постійно проживає сам) та тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим, з метою уникнення від відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду. Водночас, станом на даний час обвинувачений фактично проживає у місті Покровську Донецької області, що знаходиться неподалік від зони проведення активних бойових та військових дій на території Донецької області внаслідок військової агресії російської федерації проти України, а також неподалік від територій, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (лінія розмежування з так званою ДНР).

Окрім того, наявність ризику переховування від суду також підтверджується процесуальною поведінкою обвинуваченого під час проведення судових засідань після направлення обвинувального акту до суду, яка виразилася в наступному.

Так, ще під час дії раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, захисником обвинуваченого заявлено відвід головуючому у судовому засіданні.

Розгляд вказаної заяви призначено 13 березня 2023 року на 09:30, про що ОСОБА_6 повідомлено у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством шляхом доставлення повідомлення на його особистий номер мобільного телефона у додатку «Viber», яке він отримав о 12:51 10 березня 2023 року.

Проте у призначене судове засідання ОСОБА_6 , маючи відповідні обов`язки, покладені ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу, а також обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, не з`явився, про причини своєї неявки суду жодним чином не повідомив.

Вже під час судового засідання захисник повідомив про подане ОСОБА_6 клопотання щодо розгляду заяви про відвід за його участі у режимі відеоконференції з зали судових засідань Селидівського міського суду.

Зміст поданого клопотання свідчить про те, що ОСОБА_6 був фактично обізнаним про дату та час призначення судового розгляду.

Після подання вказаного клопотання ОСОБА_6 від суду або прокурора будь?якого дозволу на виїзд поза межі міста Покровська до міста Селидове, як того вимагала діюча на той час ухвала про застосування запобіжного заходу, не отримав.

Незважаючи на це, а також на те, що питання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції має вирішуватись у судовому засіданні, ОСОБА_6 у призначений дату та час до суду не з`явився.

У подальшому, під час розгляду заяви про відвід, судом за вищевказаним клопотанням ОСОБА_6 надано можливість бути присутнім у режимі відеоконференції, розгляд справи перенесено на 13:00, про що його також повідомлено за допомогою додатку «Viber».

Однак, ані о 09:30, ані о 13:00, чи у будь-який інший час ОСОБА_6 будь-яким способом до суду не з`явився, про що свідчать пояснення консультанта Селидівського міського суду ОСОБА_7 .

Викладене свідчить про очевидне ухилення ОСОБА_6 від явки у судове засідання, у якому він був зобов`язаний прийняти участь.

Окрім того, така неявка ОСОБА_6 унеможливила розгляд раніше поданого клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Викладені відомості, на думку сторони обвинувачення, безумовно свідчать про наявність ризику переховування ОСОБА_6 від суду.

Також, у кримінальному провадженні існує ризик, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста з огляду на характер інкримінованих останньому кримінальних правопорушень.

Обставинами, що підтверджують наявність вказаного ризику є те, що вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , безпосередньо пов`язане із зайняттям ним посади та здійснення повноважень Селидівського міського голови, а допитані за вказаним фактом свідки (зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші) є працівниками Селидівської міської ради, відносно яких ОСОБА_6 являвся керівником. Використовуючи отриманий авторитет керівника, ОСОБА_6 може спробувати переконати, домовитись, або залякати таких свідків з метою надання ними неправдивих свідчень, або відмови їх надати безпосередньо суду.

Крім того, використовуючи отримані під час здійснення повноважень голови органу місцевого самоврядування знайомства та зв`язки, ОСОБА_6 може здійснити дії щодо впливу на інших свідків з числа військовослужбовців, правоохоронців, працівників об`єктів критичної інфраструктури, представників комунальних підприємств, яким передано частину закупленого ОСОБА_6 військового майна (зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ), а також спеціаліста у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_21 .

Водночас, крім висновків судових експертиз, відомості про причетність ОСОБА_6 до передбаченого ст. 125 КК України злочину також отримано під час допитів в якості свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , потерпілої ОСОБА_29 . Враховуючи соціальний статус ОСОБА_6 в структурі органів місцевого самоврядування, а також той факт, що останній, як і свідки, є мешканцем Донецької області, та факт того, що вчинення вказаного кримінального правопорушення здійснено шляхом фізичного насилля проти здоров`я потерпілого, є підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на вищевказаних свідків задля зміни ними раніше наданих свідчень, у тому числі безпосередньо в його інтересах.

Окрім цього, інші, більш м`які запобіжні заходи, не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 з наступних причин:

- особисте зобов`язання не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та обрання такого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам, та матиме наслідком перешкоджання встановленню об`єктивної істини по даному кримінальному провадженні, повному, всебічному та об`єктивному судовому розгляду шляхом незаконного впливу на свідків з метою уникнення покарання, а також спробами ухилитися від суду;

- особиста порука на адресу Донецької обласної прокуратури та суду не надходили письмові звернення осіб, які заслуговують на довіру та поручаються за обвинуваченого, що, крім вище наведеного, негативно характеризує його особистість.

Таким чином, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню вищевказаним ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та надасть йому можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного злочину, а також те, що інкриміновані кримінальні правопорушення створюють в очах громадян негативне враження безладдя та безкарності, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків та запобігання вищевказаним ризикам, відносно останнього, на переконання сторони обвинувачення, слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні прокурори підтримали клопотання та просили його задовольнити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора, відсутність судимостей у обвинуваченого ОСОБА_6 , міцність соціальних зв`язків останнього, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Обвинувачений у судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечував, зазначаючи, що під час дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обв`язки, покладені на нього, не порушував, наміру переховуватись від суду та здійснювати вплив на свідків не має.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом статей 131-132, 176 КПК України, визначено, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Досліджуючи питання наявності обґрунтованості підозри суд зазначає наступне.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», тому в оцінці цього питання суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ визначення «обґрунтованої підозри» надано, зокрема, у рішенні «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom», згідно з яким «…існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Втім, що саме може бути розцінене як «обґрунтоване», буде залежати від усіх обставин справи» [15, § 32]. Таке формулювання ЄСПЛ також підтверджено в таких його рішеннях, як «Нечипорук і Йонкало проти України», «Erdagoz v. Turkey», «Labita v. Italy», «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» та доповнено вказівкою на те, що «факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як такі, що обґрунтовують засудження особи» [16, §§ 34, 36], і так само «висунення обвинувачення» [17, § 184].

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На переконання суду фактів та інформації, які містяться у матеріалах кримінального провадження та клопотанні прокурора достатньо для того аби не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 дійти висновку про обґрунтованість повідомленої обвинуваченому підозри в розумінні ст. 194 КПК України.

Досліджуючи питання наявності існування ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що у випадку визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. Тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, як самостійно, так і з урахуванням відсутності в останнього стримуючих соціальних факторів (обвинувачений не одружений, немає дітей) може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик переховування від правосуддя, суд також оцінює у світлі обставин цього кримінального провадження, зокрема, процесуальної поведінки обвинуваченого між судовими засіданнями по справі, яка виразилась у нез`явленні останнього до суду 16.03.2023, що мало наслідком застосування судом до обвинуваченого примусового приводу.

Суд також ураховує, що неявка обвинуваченого в судове засідання 10.03.2023 з розгляду заяви про відвід головуючого судді у кримінальному провадженні, призвела до неможливості розгляду клопотання прокурора про продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у строки, встановлені кримінально процесуальним законодавством. Обставини неявки обвинуваченого детально викладені у клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу, та такі доводи прокурора знайшли своє підтвердження відомостями, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, суд зауважує, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_6 збільшуються можливості для ухилення від суду та органів досудового розслідування, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора, викладеними у клопотанні та вважає, що у цьому кримінальному провадженні існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду враховуючи вищенаведену поведінку обвинуваченого у сукупності з іншими обставинами кримінального провадженні.

Також, з огляду на початкову стадію судового провадження та обумовлену встановленою КПК процедурою отримання показань свідків, судом встановлено наявність ризику незаконного впливу обвинуваченим на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Суд вважає слушними доводи прокурора, стосовно того, що у випадку незастосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу, останній, використовуючи отримані під час здійснення повноважень голови органу місцевого самоврядування знайомства та зв`язки, матиме можливість здійснювати тиск на свідків, з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань.

Крім того, суд бере до уваги характер інкримінованого обвинуваченому правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України та вважає ймовірним існування ризику незаконного впливу на потерпілу.

Враховуючи доведеність недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, обґрунтованості підозри, дійсних та триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, серйозність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим та відсутність обставин, які не виправдовують такий ступінь втручання у його права і свободи особи, суд вважає, що застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту матиме раціональний зміст, сприятиме належній процесуальній поведінці обвинуваченого та сприятиме дієвості цього кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд убачає підстави для задоволення клопотання прокурора та обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стоком на два місяці з покладенням у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 186, 196-197, 369-372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 17 травня 2023 року включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 17 травня 2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 17 травня 2023 року наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати без дозволу прокурора або суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги обвинуваченому та подальшого невідкладного повернення до житла;

- не відлучатися з міста Покровськ Донецької області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_17 . ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_24 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_28 , ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_29 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_30 ; потерпілою ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_31 ;

- утримуватись від спілкування з будь-якими працівниками Селидівської міської ради, Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (за винятком випадків необхідності надання медичної допомоги), військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , КП «КОМУНАЛЬНИК М.СЕЛИДОВЕ», ІНФОРМАЦІЯ_32 (за винятком здійснення дій, пов`язаних з пожежною безпекою), відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_33 » ІНФОРМАЦІЯ_34 , де б такі працівники не перебували;

- здати на зберігання до органів/підрозділів ДМС свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, якщо такі маються.

Передати ухвалу до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 для виконання.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складени1 21.03.2023.

Суддя ОСОБА_1