ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/838/23 Справа № 191/1989/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції, ОСОБА_10 , подану на вирок колегії суддів Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.11.2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, який мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим,

встановила:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині - умисному вбивстві двох осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

За висновком слідчого органу кримінальне правопорушення було вчинено за таких обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно о 16-00 годині (більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилося можливим), ОСОБА_8 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , маючи раптово виниклий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті своїй бабусі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ґрунті раптово виниклої сварки, наніс останній один удар долонею руки в обличчя, після чого, доводячи свій умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_11 до кінця, зайшов до туалетної кімнати та взяв тканеву мотузку, після чого накинув потерпілій на шию мотузку зав`язану в петлю, став, тягнучи двома руками кінці мотузки, здавлювати петлю на шиї ОСОБА_11 до тих пір, поки остання померла на місці події. В цей час до будинку зайшла ОСОБА_12 - мати ОСОБА_8 .

Маючи умисел, направлений на протиправне позбавлення життя двох осіб, розуміючи наслідки скоєного вбивства ОСОБА_11 , громадянин ОСОБА_8 після короткої суперечки з ОСОБА_12 з приводу позбавлення життя ОСОБА_11 , взяв на кухні із столу ніж, та реалізуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілій ОСОБА_12 не менше семи ударів ножем в область тулубу та шиї, а саме: 2 удари в область спини, один колючий тичковий удар ножем в шию, 4 тичкові удари в черевну поверхню, в результаті чого потерпіла ОСОБА_12 померла на місці події.

Смерть потерпілої ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії внаслідок удавлення шиї мотузкою.

Смерть потерпілої ОСОБА_12 настала внаслідок колото-різаного проникаючого поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням лівої легені, ускладнене масивною кровотечею та недокрів`ям внутрішніх органів, що і з`явилося безпосередньою причиною її смерті.

Вироком колегії суддів Кіровського райсуду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року ОСОБА_13 визнано невинуватим у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та він виправданий у зв`язку із недоведеністю, що він вчинив зазначені злочини.

Зокрема, суд, дослідивши повний обсяг наданих органами досудового розслідування доказів, допитавши свідків (у тому числі, і додатково заявлених для допиту прокурором під час судового розгляду), зазначив, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 надали суду свідчення, які здебільшого характеризують особу ОСОБА_8 , або стосуються факту виявлення загиблих потерпілих.

Пояснення свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були понятими під час проведення слідчих дій, стосувались лише їх участі в якості понятих та лише описують обставини, які при цьому відбувались,тому їх показання самі по собі, не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Суд надав критичну оцінку поясненням допитаного свідка ОСОБА_23 стосовно того, що він бачив увечері ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 , який виходив з двору будинку, який був розташований поруч із будинком АДРЕСА_3 , а саме, з будинку АДРЕСА_2 , оскільки ці покази суперечать за змістом із показами іншого свідка ОСОБА_14 та самого ОСОБА_8 , які стверджували, що у цей час ОСОБА_8 телефонував свідку ОСОБА_14 та розмовляв із нею із свого стаціонарного телефону, тобто, з адреси АДРЕСА_4 , тобто, на значній відстані від будинку АДРЕСА_2 . Сам свідок ОСОБА_23 станом на дату надання ним пояснень як свідка вже знаходився у залежності від правоохоронних органів, оскільки у січні 2015 року йому повідомлено про підозру.

Колегія суддів також проаналізувала повний обсяг наявних у матеріалах кримінального провадження висновків експертиз та зазначила, що вони також не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, оскільки:

За висновками експертів №257 від 19.03.2015. №255 від 23.03.2015, №254 від 19.03.2015 (т.3, а.п.56-57, 60-61, 64-65) на поверхні навісного замку з пластиною, на застібці з жіночої сумки та на телефонах «Samsung» та «Nоkіа» клітини з ядрами не знайдені.

За висновками експертів №268 від 17.03.2015. №368 від 11.03.2015 (т.3, а.п.140-142, 146-147) наявність крові на експериментальних зразках не виявлена.

За висновками експертів №278 від 24.03.2015, №277 від 24.03.2015, №298 від 30.03.2015 (т.3, а.п.154-156, 160-162)на фрагментах мотузки, вилучених 01.03.2015, 05.03.20145 наявність крові не встановлена, видова належність знайдених епітеліальних клітин не визначена.

За висновками експертів №2525 від 17.03.2015, №251 від 16.03.2015 (т.3, а.п.128-130, 134-136) в підньогтьовому вмісті рук ОСОБА_12 та ОСОБА_11 встановлена відсутність придатних для дослідження формених елементів крові та непридатні клітини поверхневого шару епідермісу для цитологічного дослідження.

За висновками експертів №397 від 20.03.2015, №175 від 27.04.2021 (т.3, а.п.175-176, 205-208) на шапці та на туфлі, які належать ОСОБА_8 наявність крові не встановлена та генотип отриманих препаратів ДНК не встановлений, відповідно.

За висновками експертів №329 від 04.03.2015, №326 від 04.03.2015, №327 від 04.03.2015, №328 від 04.03.2015, №330 від 04.03.2015, №253 від 16.03.2015, №347 від 11.03.2015 (т.3, а.п.76-78, 84-86, 97-101, 105-107, 111-114, 118-120) встановлено походження крові на досліджених об`єктах від особи групи крові В ізогемаглютиніном анти-А, що не виключає можливості походження крові на досліджених об`єктах від ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_8 , оскільки вони є родичами та мають однакову групу крові відповідно до висновків експерта №131к та 130к від 04.03.2015.

Крім того, висновки експертизи № 180 від 25.10.2019 року, які підтверджені допитаним у судовому засіданні судово-медичним експертом ОСОБА_24 , щодо механізму виникнення странгуляційної борозни на шиї трупа ОСОБА_11 , суперечать поясненням, які надав під час слідчого експерименту 13.03.2015 року ОСОБА_8 . Це ж стосується і розбіжностей між висновками СМЕ № 66 від 02.03.2015 року у частині локалізації, кількості та механізму виявлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_12 та поясненнями ОСОБА_8 під час слідчого експерименту у цій частині і, відповідно, цей доказ, наданий стороною обвинувачення не доводить за критерієм «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів зазначила про розбіжності у датах та про виправлення дат у документах, складених під час досудового розслідування: між датою заяви ОСОБА_8 про явку із повинною 12.03.2015 року та рапортом о/у ОУР, який зазначив про виконання доручення щодо розшуку ОСОБА_8 як причетного до скоєння вбивства двох осіб.

Судом першої інстанції також встановлено істотне порушення права на захист ОСОБА_8 .

Так, суд поставив під сумнів повноваження захисника ОСОБА_25 , який був залучений органом досудового розслідування 13.03.2015 під час повідомлення ОСОБА_8 про підозру, під час його допиту в якості підозрюваного, під час проведення слідчого експерименту та розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (т.4 а.п.5-14, 16-20)

В матеріалах провадження є постанова слідчого від 13.03.2015 (т.4 а.п.5), якою доручено Дніпропетровському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_8 та забезпечити його прибуття на 17.00 13.03.2015 до слідчого для участі у кримінальному провадженні на період досудового розслідування.

В матеріалах справи будь-яке доручення адвокату ОСОБА_25 від зазначеного центру правової допомоги - відсутнє, однак, є договір про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту від 13.03.2015, з якого вбачається, що між адвокатом ОСОБА_25 та ОСОБА_26 було укладено договір про надання послуг захисника по цивільній справі «зі всіма правами, передбаченими ст.ст.27-31 ЦПК України» на період з 13 по 14 березня 2015.

Однак, слідчим адвокат ОСОБА_25 залучається в якості захисника по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєні особливо тяжкого злочину, не перевіривши його повноваження за договором.

Сам ОСОБА_8 під час допиту у суді заперечував існування будь-яких договірних відносин із ОСОБА_25 та знайомство із ним.

З листа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області від 05.05.2017 (т.6 а.к.п.143) вбачається, що на підставі постанови старшого слідчого Синельниківського МВ від 17.03.2015 про залучення захисника у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 було призначено захисника ОСОБА_27 .. Будь-яких інших доручень по даному провадженню від слідчого не надходило.

У зв`язку із істотним порушенням права на захист ОСОБА_8 під час досудового розслідування, такі докази, як повідомлення про підозру (т.4 а.к.п.1-2), договір про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту(т.4 а.к.п.6-7), постанова про залучення захисника (т.4 а.к.п.10), протокол проведення слідчого експерименту та участю ОСОБА_8 (т.4 а.к.п.12-14), які проведені за участю адвоката ОСОБА_25 , який не мав за договором від 13.03.2015 відповідних повноважень для здійснення захисту ОСОБА_8 , визнані недопустимими.

У поданій апеляційній скарзі прокурор Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_10 просить про скасування вироку суду та про призначення нового судового розгляду з підстав неповноти судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, прокурор вважає, що суд безпідставно надав критичну оцінку поясненням свідка ОСОБА_23 , оскільки фактично дискримінував цю особу як свідка, зазначивши про його залежність від працівників правоохоронних органів внаслідок оголошення тому підозри.

Суд не врахував пояснення свідка ОСОБА_28 , яка стверджувала, що її родич ОСОБА_29 увечері ІНФОРМАЦІЯ_3 був у них удома, пробув там дві години, спілкувався із сином свідка. Прокурор вважає, що, навпаки, суд повинен був надати критичну оцінку поясненням свідка ОСОБА_14 , оскільки це близька знайома ОСОБА_8 , а відстань між адресами АДРЕСА_5 (де ОСОБА_34 бачив ОСОБА_30 увечері ІНФОРМАЦІЯ_3) та АДРЕСА_4 ( звідки обвинувачений здійснював телефонний дзвінок) незначна і матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_8 взагалі телефонував своїй знайомій ОСОБА_14 .

Представник державного обвинувачення вважає, що суд формально поставився і послався на наявність постанови органу досудового розслідування від 26.11.2016 року про закриття кримінального провадження щодо працівників поліції, на дії яких під час досудового розслідування скаржився ОСОБА_8 .

Суд не надав оцінки зазначеному процесуальному документу у частині або підтвердження або спростування застосування до ОСОБА_8 недозволених методів слідства, натомість, повторно використав свідчення ОСОБА_31 (рідної сестри) та ОСОБА_14 (близької до ОСОБА_8 особи) та не звернув увагу на висновок СМЕ №58 від 02.03.2015 року про отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень на виробництві.

Апелянт також не вважає порушеним право ОСОБА_8 на захист, оскільки ОСОБА_25 має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та має право набувати статус захисника у розумінні ст.45 КПК України та надавати правову допомогу. Суд першої інстанції мав змогу викликати ОСОБА_25 та допитати його за обставинами захисту ОСОБА_8 під час досудового розслідування. Повноваження ОСОБА_25 були перевірені слідчим суддею Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області під час розгляду клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 14.03.2015 року.

Сам ОСОБА_8 не заявляв з цього приводу жодних претензій щодо порушень права на захист.

Представник державного обвинувачення також зазначає, що 28.01.2022 року він клопотав перед судом про виклик у судове засідання експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_32 для роз`яснення висновку №253 у частині застосування конкретної методики дослідження наявності або відсутності іншої для вирішення поставлених перед експертом питань (цитологічна експертиза піднігтьового вмісту рук ОСОБА_8 ), тобто, для з`ясування належності виявленої крові або ОСОБА_8 , або його матері ОСОБА_12 .

Апелянт звертає увагу, що у вступній частині вироку не зазначено повного переліку прізвищ прокурорів та секретарів, які приймали участь під час судового розгляду справи та на стадії судових дебатів

Під час апеляційного перегляду:

- прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали у повному обсязі апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та просили про скасування вироку суду першої інстанції та призначення повторного судового розгляду за наведеними у апеляційній скарзі підставами;

- захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та вважали вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За нормами ст.94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами того, що обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено інкримінований йому злочин за п.1 ч.2 ст.115 КК.

Мотивуючи своє рішення суд у вироку послався на недотримання належної правової процедури у цьому провадженні протягом майже всього досудового слідства та недоведеність провини ОСОБА_8 сукупністю наданих на розгляд суду доказів внаслідок їх недопустимості.

З такими висновками погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках - на потерпілого.

Разом із цим, за вимогами ст.92 КПК, на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Згідно з положеннями статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст.17 КПК, що передбачають наступне: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

Як убачається з мотивувальної частини судового рішення, суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, з дотриманням вимог статей 86, 87, 94 КПК, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що стороною обвинувачення недотримано належної правової процедури досудового розслідування, яке виразилось у порушенні права на захист ОСОБА_8 , що тягне за собою визнання усіх доказів, здобутих у цьому провадженні, недопустимими, а іншу сукупність доказів такими, що за своїм змістом не доводять провину ОСОБА_8 та його причетність до вчинення ним інкримінованого злочину.

Так, суд обгрунтовано зазначив про те, що він ставить під сумнів повноваження захисника ОСОБА_25 , який був залучений органом досудового розслідування 13.03.2015 під час повідомлення ОСОБА_8 про підозру, під час його допиту в якості підозрюваного, під час проведення слідчого експерименту (крім того, що надані ОСОБА_8 під час цієї слідчої дії пояснення не узгоджуються із висновками експерта №66 від 02.03.2015 в частині механізму нанесення та кількості нанесених ударів потерпілій ОСОБА_12 та висновку експертизи №180 від 25.10.2019 щодо механізму виникнення странгуляційної борозни на шиї трупа ОСОБА_11 ) та розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (т.4 а.п.5-14, 16-20)

В матеріалах провадження є постанова слідчого від 13.03.2015 (т.4 а.п.5), якою доручено Дніпропетровському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_8 та забезпечити його прибуття на 17.00 13.03.2015 до слідчого для участі у кримінальному провадженні на період досудового розслідування.

У матеріалах справи будь-яке доручення адвокату ОСОБА_25 від зазначеного центру правової допомоги - відсутнє, однак, є договір про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту від 13.03.2015, з якого вбачається, що між адвокатом ОСОБА_25 та ОСОБА_26 було укладено договір про надання послуг захисника по цивільній справі «зі всіма правами, передбаченими ст.ст.27-31 ЦПК України» на період з 13 по 14 березня 2015.

З листа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області від 05.05.2017 (т.6 а.к.п.143) вбачається, що на підставі постанови старшого слідчого Синельниківського МВ від 17.03.2015 про залучення захисника у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 було призначено захисника ОСОБА_27 .. Будь-яких інших доручень по даному провадженню від слідчого не надходило.

Тобто, захист інтересів ОСОБА_8 здійснювала особа без наявних повноважень, тому, повідомлення про підозру ОСОБА_8 , протокол слідчого експерименту суд обгрунтовано визнав недопустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність виклику у судове засідання ОСОБА_25 для надання пояснень та наявність у цієї особи свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності не впливає на доведеність допущеного під час досудового розслідування права на захист ОСОБА_8 та не є, на думку колегії, свідченням неповноти судового розгляду справи.

Колегія суддів також вважає, що слід визнати правомірними висновки суду у частині недоведеності провини ОСОБА_8 сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: висновки експертів №257 від 19.03.2015. №255 від 23.03.2015, №254 від 19.03.2015 (т.3, а.п.56-57, 60-61, 64-65) або свідчать про відсутність клітин для експертного дослідження, або про відсутність крові на експериментальних зразках (висновки експертів №268 від 17.03.2015. №368 від 11.03.2015 (т.3, а.п.140-142, 146-147), або про невизначеність видової належності епітеліальних клітин ( висновки експертів №278 від 24.03.2015, №277 від 24.03.2015, №298 від 30.03.2015 (т.3, а.п.154-156, 160-162), або походження крові як від ОСОБА_8 , так і від ОСОБА_12 і ОСОБА_11 як родичів ( висновки експертів №329 від 04.03.2015, №326 від 04.03.2015, №327 від 04.03.2015, №328 від 04.03.2015, №330 від 04.03.2015, №253 від 16.03.2015, №347 від 11.03.2015 (т.3, а.п.76-78, 84-86, 97-101, 105-107, 111-114, 118-120) встановлено походження крові на досліджених об`єктах від особи групи крові В ізогемаглютиніном анти-А, що не виключає можливості походження крові на досліджених об`єктах від ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_8 , оскільки вони є родичами та мають однакову групу крові відповідно до висновків експерта №131к та 130к від 04.03.2015.

Колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про виклик до суду експерта для роз`яснення висновків експертизи № 253 від 16.03.2015 року, оскільки, як убачається із змісту апеляційної скарги прокурора, метою допиту експерта було отримання однозначної відповіді, чий саме генотип - ОСОБА_8 або ОСОБА_12 знаходиться у піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_8 , тобто, для іншого тлумачення висновків експертизи.

Допитані судом свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 надали суду свідчення, які здебільшого характеризують особу ОСОБА_8 , або стосуються факту виявлення загиблих потерпілих, або стосуються перебігу проведення слідчого експерименту.

Крім того, є наявними розбіжності у поясненнях деяких свідків - зокрема, ОСОБА_23 та ОСОБА_14 щодо місця знаходження ОСОБА_8 увечері ІНФОРМАЦІЯ_3, враховуючи відстань між адресами, за якими один свідок бачив обвинуваченого, а інший свідок розмовляв із ним по телефону.

Постановою про закриття кримінального провадження від 28.04.2017 року, яка була досліджена судом і зазначена у вироку, не встановлено обставин застосування недозволених методів фізичного та психологічного насильства з боку працівників правоохоронних органів до ОСОБА_8 , але, на думку колегії суддів, ця обставина не впливає на висновки суду щодо недоведеності провини ОСОБА_8 , оскільки, низка доказів, здобутих під час досудового розслідування, була визнана судом недопустимим за іншими критеріями.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції оцінив докази відповідно до вимог ст.94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, та належним чином мотивував своє рішення про виправдання ОСОБА_33 , а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та про призначення нового судового розгляду, у тому числі, і за наведеними у апеляційній скарзі прокурора обставинами, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.405,407,418,419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року, яким ОСОБА_8 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та виправданий на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, але, може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4