Провадження № 1-кп/761/2093/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі колегії суддів головуючою судді ОСОБА_11., суддів ОСОБА_12., ОСОБА_13

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_14

прокурора ОСОБА_15

захисників ОСОБА_16., ОСОБА_17, ОСОБА_18

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва кримінальне провадження, відомості про яке 13.07.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006667 по обвинуваченню

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.2 ст.260, ч.2 ст.333 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В

Судом здійснюється судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.260, ч.2 ст.260, ч.2 ст.333 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.260, ч.3 ст.260 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою суду від 12.10.22 щодо ОСОБА_1 продовжено на два місяці строк дії застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною у визначений період доби залишати місце проживання.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження строку дії вказаного вище запобіжного заходу, з огляду на обставини кримінального правопорушення, його ступінь тяжкості, наслідки його вчинення, даними, які характеризують обвинуваченого та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення.

Крім того, до суду звернувся захисник ОСОБА_17 з клопотаннями про зміну запобіжного заходу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Обґрунтовуючи клопотання щодо свого підзахисного ОСОБА_2 вказав, що фактичний перебіг справи вказує на зменшення заявлених стороною обвинувачення ризиків, з огляду на завдання такого процесуального інструменту як запобіжний захід, що відбулася зміна обстановки з часу фіксування протиправних дій з огляду на висунуте ОСОБА_2 обвинувачення, також ОСОБА_2 пройшов перевірки та відбір до спецпідрозділу ССО, тому на його думку застосування щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання цілком гарантує його належну процесуальну поведінку.

Щодо підстав зміни запобіжного заходу ОСОБА_1 захисник також вказав на можливість забезпечення належної процесуальної поведінки його підзахисного шляхом обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи співпрацю ОСОБА_1 з ГУР МО, дані щодо його особи, наголосив, що існування домашнього арешту, унеможливлює участь ОСОБА_1 у бойових діях на лінії зіткнення, а не у глибокому тилу, також через застосований запобіжний захід не можливо закінчити його мобілізацію.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, просив продовжити строк застосованого запобіжного заходу та обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_1 .. В задоволенні клопотання сторони захисту просив відмовити за необґрунтованістю.

Захисник ОСОБА_17 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про доцільність продовження строку дії застосованого щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу, просив задовольнити заявлені ним клопотання та змінити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 запобіжні заходи на особисте зобов`язання.

Інші обвинувачені та захисники висловили спільну позицію, та заперечили, проти клопотання прокурора, підтримавши клопотання захисника ОСОБА_19

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст.ст. 181, 182, 331 КПК України, приходить до наступного висновку.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд вважає, що клопотання прокурора необхідно задовольнити, а заявлені захисником ОСОБА_20. клопотання залишити без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК суд, застосовуючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, може зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом; 5) не відвідувати місця, визначені судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК вказані обов`язки можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності строк дії обов`язків може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. З огляду на приписи ч. 4 ст. 199 КПК суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу.

Системний аналіз положень ст. 194, 199 КПК, які регулюють загальні підстави і порядок застосування та продовження запобіжного заходу, дають суду підстави вважати, що на стадії судового провадження, під час розгляду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, суд має перевірити існування ризиків, які були заявлені прокурором відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК та чи є обставини, що обґрунтовують необхідність покладення таких обов`язків.

Відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Окрім того, у відповідності до ст. 201 КПК обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Згідно із ч. 4 цієї статті таке клопотання також розглядається судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

За змістом ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою суду від 12.10.22 року щодо ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні частково задоволено клопотання прокурора та продовженого дію запобіжного заходу але не цілодобово, а у визначений період доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Отже, під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 судом неодноразово досліджувалось як питання обґрунтованості підозри повідомленої останньому, що свідчить про врахування та наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ця особи можливо, вчинила злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» є обґрунтованою підозрою.

У відповідності до обсягу інкримінованих ОСОБА_1 злочинів згідно пред`явленого обвинувачення, вони утворюють сукупність тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема організації вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створив небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, привернення уваги громадськості до певних політичних чи інших поглядів винного (терориста), а також з метою впливу на прийняття рішень або не вчинення дій юридичними особами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, міри покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а усвідомлення обвинуваченим цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Так, міра покарання, призначення якої передбачається обвинуваченому у разі доведення його винуватості дає підстави стверджувати, що продовжують існувати такі ризики неправомірної процесуальної поведінки як: переховування від суду, тобто ризик втечі, здійснення незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час у вказаному кримінальному провадженні жоден свідок не допитаний.

Отже, з`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_1 , на які послався прокурор у своєму виступі, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та чи переважають характеризуючі дані щодо особи обвинуваченого ці ризики, колегія суддів враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання особи винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Також колегія суддів при вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого бере до уваги, що жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала.

Так, суд вважає недоречними на даній стадії доводи сторони захисту, про відсутність допустимих та належних доказів причетності обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до вчинення інкримінованих їм злочинів, з огляду на стадію судового розгляду.

Водночас суд зазначає, що погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_1 на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою.

Тому, встановлена судом для обвинуваченого заборона спілкування зі свідками є абсолютно виправданою та може слугувати важливим фактором для запобігання ризику впливу на них.

Оцінюючи ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення злочину щодо громадської безпеки, створення та керування збройним формуванням, що з урахуванням воєнного стану введеного в країні, в достатній мірі обґрунтовує позицію прокурора про існування такого ризику.

Тому, наразі позиція суду є такою, що обсяг обвинувачення та характер злочинних дій, у яких обвинувачується останній, ризики які існували раніше, та наявність яких перевіряє суд під час розгляду вказаного клопотання зменшились настільки, що існують підстави для зміни ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Отже, суд, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище доводів, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж домашній арешт не можна буде запобігти вказаним ризикам.

В той же час до ОСОБА_1 застосовано обмеження щодо вільного залишення місця проживання де він перебуває під домашнім арештом виключно у нічний час з 23.00 год. до 05.00 год. наступної доби, що з огляду на встановлення комендантської години у зв`язку із введенням в України воєнного стану на думку суду не є надмірно обтяжливим. Також не ґрунтуються на законі доводи сторони захисту, що відносно інших обвинувачених не застосовано запобіжні заходи, з огляду на мету застосування запобіжного заходу визначену ст. 177 КПК України. Необґрунтованими, на думку колегії є доводи, що застосований щодо ОСОБА_1 запобіжний захід унеможливлює його участь у бойових діях на лінії зіткнення, а не у глибокому тилу, оскільки суд неодноразово надавав останньому дозвіл на залишення місця проживання у визначений судом проміжок часу задля виконання військових завдань, в той же час стороною захисту не надано належних доказів, що саме запобіжний захід перешкоджає закінченню мобілізації.

Крім того, судом враховано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

На переконання суду, за вказаних вище обставин, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у визначений період доби з покладенням відповідних обов`язків, буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Водночас, доводи захисту про те, що прокурор не надав доказів на підтвердження доводів клопотання, а тому у його задоволенні слід відмовити, не можуть бути враховані судом, оскільки у своєму клопотанні прокурор не посилається на нові ризики, які виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу та покладених на обвинуваченого обов`язків, а обґрунтовує його тим, що заявлені раніше ризики не зменшилися.

Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 колегія суддів також не вбачає підстав.

Зокрема, суд вважає недоречними на даній стадії доводи захисника ОСОБА_19 про відсутність допустимих доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих йому злочинів. Оскільки положення ст. 89 КПК України передбачають, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення - це правило є загальним, винятком з цього правила може бути лише встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, водночас судовий розгляд фактично не розпочався взагалі, колегія суддів вважає твердження сторони захисту про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 - передчасними.

А тому, враховуючи наявні ризики, колегія суддів, дійшла до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинувачених на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_1 та застави щодо ОСОБА_2 як захід процесуального примусу, є виправданим.

У зв`язку із чим, клопотання прокурора слід задовольнити, клопотання захисника ОСОБА_19 - залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181,182, 201,331, 323,140, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , заборонивши йому залишати місце свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 у період доби з 23.00 год. до 05.00 год..

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_1 додаткові обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , у період доби з 23.00 год. до 05.00 год., окрім, випадків пов`язаних із загрозою життю, внаслідок оголошення повітряної тривоги;

-утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 0006667.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Голосіївське УП ГУНП в м. Києві.

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу та покладених на обвинуваченого ОСОБА_1 обов`язків визначити на два місяці строком до 02 лютого 2023 року.

Клопотання захисника ОСОБА_19 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ _________________ ___________________