ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1012/22
Провадження №1-кс/477/78/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Миколаїв

Слідча суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441 від 03 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, працюючого на посаді старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

слідчого - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441 від 03 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , займаючи посаду начальника Другого Суворівського відділу Державної виконавчої служби в м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), був залучений до складу виконавчої групи, утвореної для вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 68838935, про стягнення з ТОВ «СПМК-17» грошових коштів на загальну суму 1087105,53грн., відповідно до постанови начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області південного міжрегіонального управління міністерства м. Одеса від 06.09.2022 року.

Під час здійснення виконавчої діяльності ОСОБА_5 отримав інформацію про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться майно, належне боржнику - ТОВ «СПМК-17», а саме транспортний засіб марки «Mersedes» ВАРЗ МБ4141К-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого у двісті і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та складає 3 480 500 грн.

Вказаний транспортний засіб перебував на території домоволодіння, належного на праві власності ОСОБА_7 , який безпосередньо користувався вказаним транспортним засобом.

Отримавши вказану інформацію, у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння вказаним транспортним засобом шляхом введення в оману користувача транспортного засобу про його вилучення в ході здійснення примусового виконання судового рішення.

З метою виконання злочинного умислу, ОСОБА_5 вступив у злочинну змову на заволодіння вказаним транспортним засобом з невстановленою в ході досудового розслідування службовою особою державної виконавчої служби, яка мала сумісно зі ОСОБА_5 вчиняти дії по протиправному заволодінню транспортним засобом та створювати для користувача зазначеного транспортного засобу образ законності вчинюваних дій.

В подальшому ОСОБА_5 , з метою реалізації відповідного злочинного умислу, уклав усний договір з ОСОБА_8 на здійснення транспортування транспортного засобу марки «Mersedes» ВАРЗ МБ4141К-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з місця його розташування до смт. Доброслав Одеського району Одеської області, повідомивши останнього про свою посаду та ввівши його в оману про законність вчинення дій щодо транспортування вказаного транспортного засобу.

26 вересня 2022 року приблизно о 07.00год. ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із невстановленою в ході досудового розслідування службовою особою державної виконавчої служби, прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився транспортний засіб марки «Mersedes» ВАРЗ МБ4141К-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Продовжуючи реалізацію умислу на заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 , сумісно з невстановленою в ході досудового розслідування службовою особою державної виконавчої служби, без дозволу власника домоволодіння, зайшли на територію двору, де виявили ОСОБА_9 , який перебував там зі згоди власника домоволодіння та користувача транспортного засобу ОСОБА_7 , та з метою створення образу законності вчинюваних дій, ОСОБА_5 сумісно з невстановленою в ході досудового розслідування службовою особою державної виконавчої служби, пред`явили ОСОБА_9 свої службові посвідчення та повідомили, що ними буде здійснено вилучення транспортного засобу марки «Mersedes» ВАРЗ МБ4141К-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також шляхом введення в оману користувача вказаного транспортного засобу ОСОБА_7 , повідомив останнього про законність вилучення вказаного транспортного засобу в ході примусового виконання рішення суду відносно ТОВ «СПМК-17», яке є безпосереднім власником зазначеного транспортного засобу.

В подальшому, з метою створення образу законності вчинених дій, ОСОБА_5 сумісно з невстановленою в ході досудового розслідування службовою особою державної виконавчої служби почали вчиняти дії по імітації заповнення документів по вилученню транспортного засобу, імітуючи законність вчинюваних дій. При цьому жодних передбачених законом документів по вилученню вказаного транспортного засобу не складали та діяли виключно для створення образу законності вчинюваних дій.

В подальшому, цього ж дня, в період часу з 07.00год. до 15.00год. особами, з якими у ОСОБА_5 була попередня домовленість та які були введені в оману щодо законності вчинюваних дій, діючи за вказівкою ОСОБА_5 , із застосуванням буксирувального тросу та за допомогою транспортного засобу «MAN TGA», реєстраційний номер НОМЕР_2 витягли з території домоволодіння транспортний засіб марки «Mersedes» ВАРЗ МБ4141К-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який транспортували до в`їзду до смт. Доброслав Одеського району Одеської області, де передали його ОСОБА_5 та невстановленій в ході досудового розслідування службовій особі державної виконавчої служби, які розпорядились вказаним транспортним засобом на свій розсуд, спричинивши ТОВ «СПМК-17» збитки на суму 3 480 500грн.

16 грудня 2022року на підставі отриманих доказів ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

Посилаючись на обгрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обгрунтування клопотання зазначав, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 12 років, перебуває на посаді начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), є керівником міжвідомчої групи державних виконавців у виконавчому провадженні, що містить інформацію - докази кримінального правопорушення, при вчиненні злочину використовував власні владні повноваження з метою ввести в оману оточуючих, може незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки вони перебувають у підпорядкуванні та входять до складу групи державних виконавців, керівником якої є ОСОБА_5 . Застосування інших, більш м`яких видів запобіжного заходу вважав недоцільним та такими, що не зможуть запобігти визначеним ризикам.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти клопотання заперечували.

Підозрюваний ОСОБА_5 зазначив, що дійсно був факт вилучення транспортного засобу, але при цьому він діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що має двох неповнолітніх дітей, на даний час проживає за місцем реєстрації разом з донькою 2007 року народження в квартирі, яка належить на праві спільної власності йому та його батькам. Батьки на даний час проживають у Одеській області. Інвалідності він не має, на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря -психіатра не перебуває.

Захисник підозрюваного вказував на необґрунтованість підозри, неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, внесення відомостей до ЄРДР за анонімною заявою, недоведеність ризиків. Зазначив про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистої поруки осіб, які заслуговують на довіру, надавши письмові зобов`язання від свого імені та від адвоката ОСОБА_10 та директора благодійного фонду «ОДЕСА та ОДЕСИТИ».

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені матеріали, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3,9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000441, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

16 грудня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, вчинене за попередньою змовою, групою осіб, поєднане з проникненням до іншого сховища.

Обгрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, зокрема:

постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020 ВП № 61456102;

постановою начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області південного міжрегіонального управління міністерства м. Одеса про утворення виконавчої групи від 06 вересня 2022 року, до складу якої, як керівника групи, включено начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_5 ;

поясненнями заступника начальника Доброславського ВДВС ОСОБА_11 , допитаної в якості свідка, яка пояснила, що виконавчі дії проводяться виконавцями території обслуговування за адресою розташування майна - за дорученням виконавця, у виконавчому провадженні № 68838935 не було жодних доручень колегам у Миколаївській області; талонів на паливо, звітів про використання, наказів про відрядження немає; відповідно до постанови про опис та арешт майна від 26 вересня 2022 року, виконавчі дії проводились у смт. Доброслав; де знаходився транспортний засіб з 26.09.2022 року по 28 вересня 2022 року, їй невідомо. Проникнення на територію домоволодіння проводиться за участю поліцейських та понятих-свідків, та власників; відповідно до Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», заборонено проводити виконавчі дії на території, де проходять бойові дії;

поясненнями свідка ОСОБА_8 про буксирування транспортного засобу марки «Mersedes» з с. Мішково-Погорілове Миколаївської області до смт. Доброслав Одеської області за попередньою домовленістю з чоловіком на ім`я ОСОБА_12 , який пред`явив посвідчення державного виконавця, за оплату в розмірі 300 доларів США. Будь-яких документів він не підписував;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;

поясненнями свідка ОСОБА_13 про транспортування транспортного засобу марки «Mersedes» з м. Миколаєва в смт. Доброслав;

поясненнями свідка ОСОБА_9 про обставини вилучення двома особами, які пред`явили посвідчення державних виконавців транспортного засобу марки «Mersedes» ВАРЗ МБ4141К-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 з території домоволодіння, належного ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 у відсутності власника та свідків, за відсутності будь-яких документів;

постановою про опис та арешт майна від 26.09.2022 року;

актом приймання-передавання майна на зберігання за виконавчим провадженням ВП №61456102 від 28 вересня 2022 року;

вилученою документацією та іншими матеріалами провадження в сукупності.

Нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих до клопотання матеріалах, а також приймаючи до уваги вищевказані рішення ЄСПЛ, слідча суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України.

Доводи захисту щодо анонімності заяви про вчинення злочину є неспроможними, оскільки заява містить прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка звертається з заявою, її адресу та дані власника транспортного засобу, а стороною обвинувачення надана копія довіреності на підтвердження повноважень ОСОБА_14 як представника ТОВ «СПМК-17».

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до дванадцяти років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відповідно до п. 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» вбачається, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Отже, слідча суддя дійшла висновку, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі доведеності його вини, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, які є особами, які перебувають у підпорядкуванні, на що посилається слідчий у клопотанні, слідча суддя вважає, що існує ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, які є службовими особами державної виконавчої служби, враховуючи, що він підозрюється у чиненні злочину за попередньою змовою з службовою особою державної виконавчої служби та є керівником групи державних виконавців.

При цьому, на думку слідчої судді, ризик впливу на потерпілого слідчим не доведений, доказів того, що потерпілий є службовою особою Державної виконавчої служби або знаходиться у підпорядкуванні ОСОБА_5 , не надано.

Щодо ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-які із речових доказів, які мають істотне значення для справи, оскільки він перебуває на посаді державного виконавця та при вчиненні злочину використовував власні владні повноваження з метою ввести в оману оточуючих, власника домоволодіння та підлеглих державних виконавців, про що зазначає слідчий у клопотанні, слідча суддя визнає, що дійсно такий ризик існує. Разом з тим, враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду від 27 грудня 2022 року ОСОБА_5 відсторонено від посади старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) строком до 16 лютого 2023 року, в межах строків досудового розслідування, зазначений ризик станом на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу значно зменшується.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 Рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний є особою молодого віку, має двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, проживає за місцем реєстрації, не судимий, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Під час досудового розслідування не затримувався, своєчасно з`являвся на виклики слідчого та суду.

На думку слідчої судді, слідчим не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження застосування до ОСОБА_5 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним та вважає, що належна процесуальна поведінка підозрюваного може бути забезпечена у разі застосування до нього іншого альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.

Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).

В сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження, даними про особу підозрюваного, приймаючи до уваги запровадження на території України воєнного стану, а також практику Європейського суду з прав людини, в судовому засіданні не встановлено достатніх підстав, які виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а запобігти встановленим ризикам можливо у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчої судді, буде достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним покладених на нього відповідних процесуальних обов`язків.

При цьому слідча суддя зазначає, що застосування до підозрюваного такого виду альтернативного запобіжного заходу, як особиста порука, про що просив захисник, є недоцільним, оскільки такий вид запобіжного заходу є одним з найбільш м`яких запобіжних заходів та не зможе в повній мірі забезпечити запобіганню визначеним ризикам. Крім того, особи, які подали письмові зобов`язання, в судове засідання не з`явились, що позбавило суд можливості з`ясувати тривалість та якість соціальних зв`язків з підозрюваним, та, крім того, роз`яснити, у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права, як передбачено положеннями ст. 180 КПК України. А наявність одного поручителя, який одночасно є захисником обвинуваченого, зважаючи на тяжкість пред`явленої ОСОБА_5 підозри, слідча суддя вважає недостатнім для застосування такого запобіжного заходу, як особиста порука, у зв`язку з чим таке клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193-194, 196-197,309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000441 від 03 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000441 від 03 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 50 (п`ятдесят ) днів, в межах строку досудового розслідування, з 27 грудня 2022 року по 14 лютого 2023 року включно, заборонивши залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги, та зобов`язавши підозрюваного прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою.

Покласти на підозрюваного додаткові обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон здати його на зберігання слідчому до закінчення досудового розслідування;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 6 ст. 195 КПК України відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає виконанню з моменту її оголошення.

Строк дії ухвали по 14 лютого 2023 року включно.

Повний текст ухвали проголошений 28 грудня 2022 року о 11год. 30хв.

Слідча суддя ОСОБА_1