Справа № 743/799/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/655/22
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: в режимі відеоконференції прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю с. Карпівці, Чуднівського району Житомирської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, до 20 січня 2023 року включно, з подальшим утриманням в ДУ « Чернігівський СІЗО».

Строк дії ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , визначено до 24 години 00 хвилин 20 січня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що на момент підготовчого судового розгляду, ризики, які стали підставою для обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та не змінилися, та застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

Не погодившись із рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, прийняти нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що доказів існування ризиків про необхідність застосування запобіжного заходу стороною обвинувачення не надано до суду, при цьому суд не взяв до уваги докази сторони захисту, які могли істотно вплинути на його висновки. Зазначає, що судове рішення постановлене із порушенням вимог ст. 184 КПК України щодо територіальної юрисдикції.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти її задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Ріпкинського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000772 від 11.06.2021, про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України.

01.12.2021 о 23 год. 42 хв. ОСОБА_8 , затримано в порядку ст. 208 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2021 щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Святошинсьбкого районного суду м. Києва від 26.10.2022 строк тримання під вартою продовжено до 24.11.2022.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховуються особливості судового розгляду кримінального провадження.

Тому, доводи апелянта про обов`язок прокурора, як сторони обвинувачення, доводити обґрунтованість підозри, є помилковим тлумаченням закону, оскільки обставини викладені у підозрі та обвинувальному акті є предметом перевірки суду першої інстанції, свою незгоду з оголошеною підозрою сторона захисту має доводити та обстоювати саме під час судового розгляду обвинувального акту по суті.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція статті передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання, перебуваючи на волі, матиме можливість переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків з метою зміни ними своїх показань на свою користь.

З огляду на складність кримінального провадження, тяжкість вчинених злочинних дій, суд має виключити будь-яку можливість з боку сторін у провадженні, здійснення тиску на свідків, які на даний час ще не допитані, а суд може покласти в основу свого рішення виключно ті показання, які були ним отримані безпосередньо у судовому засіданні.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_8 не має постійного місця роботи та законного джерела доходів, існує реальний ризик вчинення дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Наразі, питання доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою.

Судовий розгляд триває, свідки не допитані, не всі докази, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту досліджені. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують обвинувачення.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, отже саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ, коли суд має вирішити чи переважають суспільні інтереси та безпека над правами осіб, які підозрюються/обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Усім іншим доводам апеляційної скарги, судом надана вірна оцінка, з якою погоджується і колегія суддів. Вказані захисником обставини не є такими, що дають підстави для зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний із обмеженням волі, як вказує сторона захисту.

При застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до п. 5 ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначений розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст., ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2022 року про обрання обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_11