Справа 372/1469/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/610/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі- ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року,

та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_12 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року, якою частково задоволено заяву ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України , та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_8 20 073 грн. 94 коп. у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням та придбанням лікарських засобів

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс груп на користь ОСОБА_7 40 321 грн. 46 коп. у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням та придбанням лікарських засобів.

Крім того, даним вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року заяву ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн.

За вироком суду ОСОБА_12 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_8 і середньої тяжкості тілесне ушкодженні потерпілій ОСОБА_7 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, 21.02.2021, близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_12 , керуючи вантажним автомобілем марки «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував в зчепленні з напівпричепом «PREXOR G10101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на відрізку 45 км +152 м. автодороги сполученням Київ - Знам`янка в напрямку до м. Київ, неподалік м. Обухів Київської області, в порушення вимог п.12.1. ПДР України, відповідно до яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, не впорався із керуванням автомобіля та допустив зіткнення з металевим колесовідбійником, після чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному напрямку.

Згідно висновку судово-медичного експерта №61 від 23.02.2021 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «Daewoo Lanos» ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому дистального відділу правої стегнової кістки із зміщенням уламків, рани на волосистій частині голови, рани на лобі та підборідді, рани на лівій гомілці. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відноситься: відкритий перелом правої стегнової кістки- до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, комплекс ушкоджень в області голови та рана на лівій гомілці до легких тілесних ушкоджень які призводять до короткочасного розладу здоров`я.

Згідно висновку судово-медичного експерта №62 від 23.02.2021 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «Daewoo Lanos» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому тіла правої ключиці зі зміщенням відламків, гематома передньої черевної стінки. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відноситься: перелом правої ключиці - до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, гематома на черевній стінці до легких тілесних ушкоджень.

Грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог п.12.1. ПДР України перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіянні тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 і спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та застосувавши положення ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Зменшити розмір цивільних позовів щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 до 35 тис. грн., потерпілій ОСОБА_8 до 70 тис. грн. Також просить не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це суттєво ускладнить йому можливість заробляти собі на життя та відшкодовувати шкоду потерпілим.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_12 вказує, що суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття. Так обвинувачений вказує, що вину свою він визнав повністю та надавав відповідні показання слідству, неодноразово телефонував потерпілим щоб з`ясувати їх стан здоров`я та запитував про необхідну допомогу, частково відшкодував шкоду ОСОБА_8 в сумі 10 000 грн., ОСОБА_7 в сумі 5000 грн. Також апелянт вказує, що суд безпідставно не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - надання медичної допомоги потерпілій після вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_12 вказує, що він позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, допущене кримінальне правопорушення вчинено з необережності. При цьому у нього на утриманні перебувають двоє батьків пенсіонерів, які отримують невеликі пенсії.

Апелянт також вказує, що заявлені потерпілими цивільні позови на відшкодування моральної шкоди є завищеними.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого потерпілим завдано тяжке та середньої тяжкості тілесне ушкодження. Не дивлячись на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав, проте вибачення у потерпілих не просив, жодних збитків потерпілим не відшкодував, що свідчить про те, що ОСОБА_12 жодних позитивних висновків для себе не зробив, а визнання вини останнім є лише формальним та таким, що спрямоване на пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання. Зазначене, на думку апелянта, свідчить про суспільну небезпечність обвинуваченого, неможливість його виправлення та запобігання вчинення інших злочинів без ізоляції від суспільства. Таким чином, вирок місцевого суду належним чином не вмотивований та постановлений без урахування конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, а призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України є недостатнім для його виправлення, а тому вказаний вирок підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_12 скасувати та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання, яке буде відповідати тяжкості вчиненого ним злочину, особі винного та обставинам справи, а також задовольнити її цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла вказує, що при звільненні обвинуваченого від призначеного покарання, суд не врахував, що він вчинив тяжкий злочин, а саме порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння тяжкого тілесного ушкодження одній потерпілій та середньої тяжкості тілесне ушкодження іншій потерпілій.

Також апелянт вказує, що заподіявши їй шкоду, обвинувачений добровільно не надав їй ніякої матеріальної допомоги, сам не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування завданої шкоди та на примирення з потерпілою. У результаті протиправних дій ОСОБА_12 вона зазнала значної шкоди здоров`ю та не може відновити стан здоров`я, який мала до події ДТП до цих пір.

Крім того, потерпіла ОСОБА_7 зазначає, що суд неправомірно стягнув з Приватного Акціонерного Товариства Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс груп на її користь лише 40 321 грн. 46 коп. у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням та придбанням лікарських засобів, хоча матеріальні витрати на лікування становлять 62 882 грн. 35 коп.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вказує, що при звільненні обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням суд не в достатній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який вину свою визнав формально під тиском зібраних у справі доказів, вибачився перед потерпілою ОСОБА_8 лише умовно та в судовому засіданні, що може свідчити про його нещирість, а моральну шкоду не відшкодував загалом, а також не врахував думку потерпілої ОСОБА_8 , яка наполягала на покарання у виді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року захисник ОСОБА_11 просить вказану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити представнику потерпілої ОСОБА_7 у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що КПК України не передбачає можливості ухвалення додаткового рішення чи ухвали щодо розподілу судових витрат після ухвалення ним рішення, яким завершено розгляд кримінального провадження по суті, у даному випадку після постановлення вироку. При цьому подання доказів після винесення вироку також суперечить КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника і заперечували проти апеляційних скарг прокурора, потерпілої та представника потерпілого, думки прокурора, потерпілих та їх представників, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_8 і середньої тяжкості тілесне ушкодженні потерпілій ОСОБА_7 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, є правильними і в апеляційному порядку не оспорюються.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні ОСОБА_12 покарання судом першої інстанції в повній мірі дотримані вказані вимоги закону.

Зокрема, при призначенні обвинуваченому покарання суд, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, позицію потерпілих, які наполягали на ізоляції обвинуваченого від суспільства і позбавленні права керувати транспортними засобами, особу обвинуваченого, його вік, позитивну характеристику з місця роботи та проживання, те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, та призначив йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75,76 КК України, а також вважав доцільним позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами, з чим погоджується колегія суддів.

Підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого або більш суворого покарання, як про те просять в апеляційних скаргах прокурор, потерпіла та представник потерпілої, колегія суддів не вбачає. Висновок про застосування до ОСОБА_12 приписів ст. 75 КК України до основного покарання судом першої інстанції належним чином мотивований і апеляційний суд вважає, що саме обраний судом вид та розмір покарання є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і буде необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і доводи апеляційних скарг цього не спростовують.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виключення щирого каяття ОСОБА_12 , як пом`якшуючої обставини, оскільки в суді першої інстанції позиція обвинуваченого не була процесуально активною, що не свідчить про критичну оцінку останнього своєї злочинної поведінки, а отже вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 щодо безпідставного не визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Згідно з позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки його необережні дії призвели до настання негативних наслідків, що виразилося у заподіянні середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень потерпілим.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що позбавлення права керування транспортними засобами суттєво ускладнить йому можливість заробляти собі на життя та відшкодовувати шкоду потерпілим, колегія суддів не може взяти до уваги через відсутність даних про те, що посада, яку обіймає ОСОБА_12 , прямо пов`язана з необхідністю керування транспортними засобами.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви - з іншого.

Колегія суддів вважає, що пред`явлені у даному кримінальному провадженні цивільні позови до ОСОБА_12 вирішені судом першої інстанції за правилами, встановленими в Главі 9 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував, що внаслідок винних дій обвинуваченого кожному із цивільних позивачів спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_12 , порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя, та з урахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступеню його вини, глибини страждань кожної з потерпілих, інших обставин, які мають істотне значення, та дійшов обґрунтованого висновку, що відшкодуванню підлягає заподіяна моральна шкода: на користь потерпілої ОСОБА_8 в розмірі 200000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_7 в розмірі 100000 грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_12 зазначених вище сум у відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих, і не вбачає підстав для їх зменшення, як про це просить в апеляційній скарзі обвинувачений, при цьому не наводячи обґрунтованих доводів для зменшення сум моральної шкоди.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_7 про те, що суд неправомірно стягнув з Приватного акціонерного Товариства «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс груп» 40 321 грн. 46 коп., то вони є безпідставними з огляду на те, що суд стягнув витрати відповідно до наданих копій квитанцій, касових чеків, які підтверджують витрати останньої, пов`язані з лікуванням та придбанням лікарських засобів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_12 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг, а тому вирок суду має бути залишений без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_13 - без задоволення.

Також колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про скасування ухвали Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року, якою заяву ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн., стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн.

Так, ч.1 ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною першою статті 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Відповідно до ч.5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п.4 ч.2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу.

Отже, суд першої інстанції, стягнувши на користь потерпілої ОСОБА_7 суму, яка підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у кримінальному провадженні, врахував вказані вище вимоги закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_12 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року про часткове задоволення заяви ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя