Категорія: ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_8

за участю сторони захисту - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №000392 внесеному до ЄРДР 03.09.2022 року, ухваленим щодо обвинуваченої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, українки, не заміжньої, з вищою освітою, працюючою інспектором з кадрів в ТОВ «Асистент 1», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

яка визнана винуватою у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за якими призначено їй покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу, в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання для ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинені кримінальні проступки у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у пособництві в підробленні документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання іншою особою та використання завідомо підробленого документу.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_7 , ставши на шлях вчинення кримінального правопорушення, що посягає на встановлений законодавством порядок обігу і використання офіційних документів, які видаються установою, з метою отримання права на безкоштовний проїзд в громадському транспорті, вчинила пособництво у підробці пенсійного посвідчення - інвалід дитинства ІІ групи, з метою подальшого використання та використала його при наступних обставинах. Так, ОСОБА_7 у другій половині травня 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, через мережу Інтернет, за допомогою сайту оголошень знайшла оголошення з надання послуг по виготовленню пенсійних посвідчень, та шляхом переписки приватними повідомленнями з раніше невідомою їй особою замовила пенсійне посвідчення - інваліда дитинства ІІ групи, узгодивши при цьому оплату вартості підробленого вищевказаного пенсійного посвідчення в сумі 500 (п`ятсот) гривень. Того ж дня, у невстановлений досудовим розслідуванні час, ОСОБА_7 , маючи протиправний умисел спрямований на підроблення пенсійного посвідчення - інваліда дитинства IІ групи, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, для подальшого його використання для безкоштовного проїзду у громадському транспорті, передала через мобільний додаток «Telegram», невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані на фотокартку зі своїм зображенням, заздалегідь обіцяючи придбати підроблене пенсійне посвідчення - інваліда дитинства ІІ групи, при цьому домовившись про зустріч через декілька днів, для передачі вказаного посвідчення. Після цього у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце, невідома раніше особа передала ОСОБА_7 підроблене пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 (інвалід дитинства) IІ групи на ім`я ОСОБА_7 , видане Оболонським РУСЗН в м. Києва від 12.07.2007, в якому була вклеєна фотокартка з її зображенням та зазначено анкетні дані останньої. Після чого, ОСОБА_7 в свою чергу передала невстановленій досудовим розслідуванні особі грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень за виготовлення вищезазначеного підробленого документу. Відповідно до інформації наданої Управлінням соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в управлінні не перебуває, допомог та компенсацій згідно чинного законодавства України не отримує, посвідчення як інвалід з дитинства серії НОМЕР_1 вона не отримувала. Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 03.09.2022 приблизно о 09 год. 30 хв., знаходилась у вестибюлі станції метрополітену «Лук`янівська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, у останньої виник злочинний умисел на використання завідомо підробленого документу, а саме пенсійного посвідчення, яке вона зберігала при собі, з метою отримання права на безкоштовний проїзд у громадському транспорті. Реалізуючи свій злочинний умисел, 03.09.2022 приблизно о 09 год. 30 хв., ОСОБА_7 , проходячи через контрольно-пропускний пункт станції метрополітену «Лук`янівська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, з метою безоплатного проїзду у громадському транспорті, пред`явила завідомо підроблене пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 (інвалід дитинства) ІІ групи видане на її ім`я Оболонським РУСЗН в м. Києва від 12.07.2007, тим самим використала завідомо підроблений документ, що надавав право безоплатного проїзду у громадському транспорті. У подальшому, того ж дня ОСОБА_7 працівником поліції була запрошена до службового приміщення зазначеної станції метрополітену, де вказане пенсійне посвідчення у останньої було вилучено. Відповідно до інформації наданої Управлінням соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в управлінні не перебуває, допомог та компенсацій згідно чинного законодавства України не отримує, посвідчення як інвалід з дитинства серії НОМЕР_2 вона не отримувала.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить: дослідити обвинувальний акт, матеріали, що характеризують обвинувачену ОСОБА_7 , провести її допит; вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2022 по справі 761/24171/22 змінити в частині призначених покарань; призначити ОСОБА_7 покарання за кримінальні правопорушення: 1) за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; 2) за ч. 4 ст. 358 КК України - у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді штрафу у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, не оспорюючи винуватість ОСОБА_7 у вчинених кримінальних правопорушеннях та обставин їх вчинення, зазначає, що покарання призначене обвинуваченій є надто суворим і не відповідає тяжкості вчинених правопорушень та особі обвинуваченої.

Вказує, що судом не обґрунтовано чому до обвинуваченої застосовано найсуворіший вид покарання, а саме обмеження волі, так як, санкції статті передбачають альтернативні види покарання, зокрема у вигляді штрафу, однак судом не зазначено з яких підстав суд дійшов висновку про те, що покарання у вигляді штрафу не буде достатнє для виправлення особи.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 безпосередньо не виготовляла пенсійних посвідчень, а лише надала свої анкетні дані, тобто ступінь її залучення у вчиненому кримінальному правопорушенні є значно меншим, ніж якби вона повністю самостійно виготовляла підробний документ.

Наголошує на тому, що в обвинувальному акті вказана як пом`якшуюча обставина щире каяття, однак судом першої інстанції безпідставно не застосовано п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України та не встановлено наявність обставини, яка пом`якшує покарання.

Вважає, що судом першої інстанції у вироку не враховано того факту, що ОСОБА_7 вчинила вперше кримінальні проступки, щиро розкаялась у вчиненому, не завдала своїми діями збитків жодній особі.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 ; вислухавши доводи адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника за наведених у ній обставин; доводи прокурора ОСОБА_8 , який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, просив залишити цей вирок без змін; провівши судові дебати, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, - колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу захисника такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, та в силу вимог ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядав обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, так як обвинувачена не оспорювала встановлені під час дізнання обставини і згодна з розглядом обвинувального акта.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченій покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_7 , а саме те, що остання не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра, є раніше не судимою особою, має постійне місце роботи та позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставин, що згідно зі ст. 66, 67 КК України обтяжують чи пом`якшують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на один рік із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування призначеного судом покарання.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченій покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінальних правопорушень та особі винної, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості, а тому доводи апелянта, що оскаржуваний вирок є занадто суворим, а тому підлягає зміні, не відповідають обставинам справи та під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що оскаржуваний вирок відповідає вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Отже, під час апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження посилання захисника, зазначене в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не обґрунтував чому до обвинуваченої застосовано найсуворіший вид покарання.

Твердження захисника ОСОБА_6 з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме не встановлено наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, є хибними.

Так, згідно постанови ВС від 15.11.2021 р. по справі № 199/6365/19, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 лише формально вказала на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачена щиро кається, вперше вчинила кримінальні проступки, відсутня завдана шкода, наявність в обвинуваченої постійного місця роботи, не дають достатніх підстав для висновку про можливість застосування більш м`якого покарання оскільки, саме призначене судом першої інстанції покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових правопорушень.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначених покарань шляхом його пом`якшення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів - не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_4