ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/131/23
Провадження №1-кс/477/221/23
УХВАЛА

про арешт майна

22 березня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , внесене у кримінальному провадженні №0000343 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2023 року прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000343 від 27 листопада 2020 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, що було вилучено 17 березня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000343 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та невстановленими в ході досудового розслідування особами вимагали у потерпілого ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

17 березня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено майно: мобільний телефон, марки «Iphone» та мобільний телефон, марки «Nomi», дозвіл на відшукання та вилучення яких був наданий ухвалою слідчого судді від 16 березня 2023 року про надання дозволу на проведення обшуку.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_5 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 майно.

У судове засіданні прокурор ОСОБА_5 не з`явився. Від прокурора, що входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд поданого клопотання без участі прокурора.

ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 у поданому запереченні та в судовому засіданні заперечували проти накладення арешту на вилучене майно, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не повідомлено про підозру у кримінальному правопорушенні, за вчинення якого до нього можливо було б застосувати конфіскацію майна, прокурором не надано доказів, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Крім того посилається на те, що вилучене майно не визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та з урахуванням тривалості досудового розслідування вважає, що відсутні підстави для накладення арешту на майно.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000343 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України за фактом вимагання грошових коштів у ОСОБА_8 групою осіб з погрозами застосування насилля відносно потерпілого та його близьких родичів.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , та невстановленими в ході досудового розслідування особами в період з 2020 по 2023 роки в ході неодноразових зустрічей зі ОСОБА_8 вимагали у останнього грошові кошти в якості повернення неіснуючого боргу з погрозою застосування фізичного насилля.

17 березня 2023 року, у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 березня 2023 року, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 під час якого, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nomi», червоного кольору, IMEI: НОМЕР_1 та мобільний телефон, марки «Iphone 14 pro max», IMEI: НОМЕР_2 .

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 17 березня 2023 року, яка долучена до матеріалів клопотання, вилучене 17 березня 2023 року в ході проведення обшуку у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000343 від 27 листопада 2020 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_5 17 березня 2023 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження формує внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України. Вищевказані протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, підтверджується у сукупності зібраними доказами у кримінальному провадженні, серед яких: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 листопада 2020 року; протоколом допиту в якості потерпілого ОСОБА_8 від 27 листопада 2020 року, 17 лютого 2022 року, 24 жовтня 2022 року, 27 грудня 2022 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 листопада 2020 року; заявою про вжиття заходів до осіб з приводу їх неправомірних дій від 16 лютого 2022 року; протоколами про хід і результати аудіо, відео контролю розмов або інших звуків від 17 липня 2022 року, 22 грудня 2022 року, 23 січня 2023 року, тощо, що в силу пункту 3 частини другої статті 173 КПК України є підставою для накладення арешту на майно відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 цього Кодексу.

На даному етапі досудового розслідування триває ряд слідчих дій, встановлюється коло осіб причетних до вчинення злочину, їх роль у організації вимагання коштів, за наслідками яких може бути повідомлено про підозру іншим особам, що залучені до протиправної діяльності, в тому числі й ОСОБА_3 .

У відповідності до частини сьомої статті 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Слідчим суддею встановлено, що вилучені у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мобільний телефон марки «Nomi», червоного кольору, IMEI: НОМЕР_1 та мобільний телефон, марки «Iphone 14 pro max», IMEI: НОМЕР_2 можуть містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

Інформація, яка міститься у мобільному телефоні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був вилучений в ході обшуку, може мати суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується (встановлення кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо).

Посилання захисника на те, що ОСОБА_3 не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, за яке до нього можливо було б застосувати санкцію у виді конфіскації, не є підставою для відмови у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно відповідає ознакам, зазначеним в статті 98 КПК України.

З огляду на положення частини другої, третьої статті 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, доводи власника вилученого майна та його захисника про те, що в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалів не доведено, що зазначене вище майно використовувалося в злочинній діяльності чи набуте злочинним шляхом, не можуть бути підставою для відмови у накладенні арешту на майно, з наведених вище обставин та у зв`язку з тим, що перевірка використання вилучених при обшуку речей на предмет їх можливого використання в ході протиправної діяльності, наявності в них ознак речових доказів, тощо можлива лише в ході проведення відповідних слідчих та процесуальних дій в межах кримінального провадження. Тому твердження про відсутність відношення вказаного майна до кримінального провадження, враховуючи стадію кримінального провадження, вбачається передчасним.

Доводи захисника в тій частині, що вилучене майно не визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню, повністю спростовується постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 про визнання речовими доказами та передачі на зберігання до камери схову речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області від 17 березня 2023 року, яка досліджена судом в ході розгляду даного клопотання, за якою зазначене майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Тому, слідчий суддя вважає належними доводи прокурора, що на даному етапі досудового розслідування існує потреба у накладені арешту на майно з метою збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, додані до клопотання прокурора матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення збереження речового доказу та з метою запобігання можливості його приховування, знищення або перетворення. Прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді. Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене та те, що вилучене в ході обшуку майно є фактично речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі приховування та знищення майна, а тому з метою забезпечення кримінального провадження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення тимчасово вилученого майна, задовольняє клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Nomi», червоного кольору, IMEI: НОМЕР_1 та мобільний телефон, марки «Iphone 14 pro max», IMEI: НОМЕР_2 , що були вилучені 17 березня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12