Справа № 953/6496/22
н/п 1-кс/953/189/23
"04" січня 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, 36, 06.02.2008, видане ЖРЕП-1 належить ОСОБА_4 ;
- транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 1998 року випуску, синій, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
Розгляд клопотання про арешт майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України прокурор просить проводити без повідомлення власника майна та/або його представників.
Так, 24 вересня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у тому, що він після незаконного вторгнення на територію України збройних сил Російської Федерації, тобто після 24 лютого 2022 року, добровільно зайняв посаду в незаконно створеному правоохоронному органі.
Санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до інформаційних довідок з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також з довідки наданої РСЦ ГСЦ МВС у Харківській області слідує, що ОСОБА_4 є власником такого майна:
- транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 1998 року випуску, синій, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3
- квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор вказує, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , без визначення часток кожного з них у праві власності, а відтак з урахуванням положень ст.ст. 60-70 Сімейного кодексу України зазначене майно, у тому числі належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а отже може бути предметом конфіскації.
Прокурор зазначає, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 обґрунтовується необхідністю забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яке передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, та може бути відчужене його власником з метою уникнення справедливого покарання у разі визнання його винним.
Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила клопотання про арешт майна задовольнити та розглядати справу за її відсутності.
З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза відчуження на користь третіх осіб майна, яке є об`єктом конфіскації як виду покарання, розгляд вказаного клопотання вважаю за необхідне провести без виклику особи, щодо якої вирішується питання про накладення арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого.
З матеріалів, долучених до клопотання, вбачається, що 24 вересня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у тому, що він після незаконного вторгнення на територію України збройних сил Російської Федерації, тобто після 24 лютого 2022 року, добровільно зайняв посаду в незаконного створеному правоохоронному органі.
На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, який був продовжений останній раз на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2022 року на строк до 17 лютого 2023 року
14 листопада 2022 року на підставі постанови заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 продовжений строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме - до 24 грудня 2022 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2022 року продовжений строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 24 лютого 2023 року.
Зі змісту довідки з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області Головного сервісного центру МВС від 20 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є власником транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 1998 року випуску, синій, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14 грудня 2022 року за №317632847 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, 36, 06.02.2008, виданого ЖРЕП-1 належить квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
З матеріалів долучених до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За змістом ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Разом з тим, виходячи із вимог ч. 3 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.
Так, під час судового розгляду встановлено, що транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 1998 року випуску, синій, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 на праві власності.
Враховуючи, що санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, з урахуванням положень ч.ч. 5, 10 ст. 170 КПК України, необхідно забезпечити його збереження для можливої конфіскації як виду покарання у порядку п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК до прийняття остаточного рішення по справі шляхом накладення арешту.
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що рухоме майно, що на праві приватної власності належать ОСОБА_4 , підпадає під вимоги п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України, оскільки арешт допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, що передбачено санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора у частині накладення арешту на належний на праві власності ОСОБА_4 транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 1998 року випуску, синій, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження є обґрунтованим та відповідає положенням ст. 170 КПК України, оскільки вказані правомочності можуть призвести до переоформлення, пошкодження або втрати вказаного майна.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту на транспортний засіб у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, а також на переконання слідчого судді є розумним та співрозмірним обмеження права власності підозрюваного завданням кримінального провадження, тому слідчий суддя задовольняє клопотання у цій частині.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.
Що стосуються клопотання прокурора у частині накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вказана квартира на праві спільної сумісної власності окрім ОСОБА_4 також належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.1 ст.49 КВК України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.
Виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
У постанові від 04.10.2022 у справі №752/7440/18 колегія суддів Першої судової палати ККС ВС зазначила, що спори щодо виділення частки майна із спільної сумісної власності вирішуються у інший спосіб, при цьому в межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно, в тому числі і яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя шляхом поділу його з виділенням часток.
Положеннями ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
З огляду на визначену ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України презумпцію рівності часток, ОСОБА_4 належить 1/3 частина майна у спільній сумісні власності, при цьому інші 2/3 частини квартири, на яку прокурор просить накласти арешт, належать іншим особам, які не мають відношення до вказаного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про доцільність накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності, слідчий суддя враховує положення ч.ч. 1, 4, 6 ст. 41 Конституції України, якими встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та у випадку доведеності його вини, санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Як зазначалося раніше, положеннями п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Разом з тим, виходячи із вимог ч. 3 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.
З огляду на те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є спільною сумісною власністю трьох осіб, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також враховуючи ту обставину, що суд позбавлений можливості в межах кримінального провадження вирішувати питання щодо визначення частки майна підозрюваного у спільній власності, слідчий суддя вважає,що вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є співвласниками вищевказаного нерухомого майна, може призвести до непропорційного втручання в їх право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).
З огляду на викладене, слідчий судді дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора у цій частині, оскільки накладення арешту на майно, що є спільною сумісною власністю буду мати наслідком непропорційне втручання у право власності інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на рухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення заборони його відчуження та розпорядження, а саме:
- транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 1998 року випуску, синій, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
Зобов`язати посадових осіб сервісного центру МВС України в порядку виконання ухвали внести запис до бази сервісного центру МВС України про заборону вчинення будь-яких дій, пов`язаних з перереєстрацією вищевказаного рухомого майна.
У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1