печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1927/23-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про продовження строку досудового розслідування

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором, про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № № 0001341 від 30.09.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001341 від 30.09.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ. Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), сторонами серед іншого підтверджено межі території України, у тому числі із включенням Запорізької області і зокрема м. Бердянськ, як суверенної території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.1997 № 3-зп зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російської Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна і міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян РФ та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь , здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказані особи у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

При цьому, всупереч наведеним вище нормам Президент Російської Федерації, а також інші представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), продовжили планування, підготовку та розв`язання агресивної війни проти України.

З цією метою 22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24.02.2022 Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

Після того, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє строком до 19 лютого 2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 24.11.2021 № 2469-VIII воєнний конфлікт - це форма розв`язання міждержавних або внутрішньодержавних суперечностей із двостороннім застосуванням воєнної сили; основними видами воєнного конфлікту є війна та збройний конфлікт.

Пунктом четвертим ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що державна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не раніше 24.02.2022, громадянка України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді територіального менеджера в Харківській дирекції АТ «Укрпошта», відповідно до наказу №1180 від 21.07.2020 року, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Балаклія Харківської області, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації, здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, свідомо та добровільно прийняла рішення в період воєнного стану співпрацювати з представниками держави-агресора. Наприкінці лютого 2022 року м. Балаклія Харківської області було окуповано військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, добровільно зайняла посаду керівника одного з відділень поштового зв`язку КП «Пошта», яке облаштувала у приміщенні окупаційної адміністрації, що розташоване за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Центральна, 16 та виконувала організаційно-розпорядчі функції для забезпечення та функціонування пошти під протекцією окупаційної адміністрації, при цьому будучи достовірно обізнаною про здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України. Усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись національними та ідеологічними мотивами, де використовуючи матеріальні ресурси АТ «Укрпошта» поширювала друковані джерела інформації, які дискредитували Збройні Сили України та діючу владу України, закликала громадян України до переходу на бік ворога та пропонувала працевлаштування у відділеннях КП «Пошта» підконтрольних окупаційній адміністрації держави-агресора.

Крім цього, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, будучи керівником новоствореного відділення КП «Пошта», розуміючи протиправний характер своїх дій, вступила у злочинну змову з окупаційною владою м. Балаклія Харківської області, з метою схилення громадян України перейти на бік ворога, організовувала зібрання місцевих жителів для здійснення агітаційних дій, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та незаконних збройних формувань.

Цими діями ОСОБА_6 активно сприяла незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, у веденні війни проти України, та вчиненні дій, спрямованих на посягання на суверенітет і територіальну цілісність України, та повалення її конституційного ладу.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого: ч. 5 ст. 111-1 КК України - як колабораційну діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

У вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) підозрюється: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка м. Балаклія Харківської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

20.10.2022 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

20.10.2022 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 до підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.12.2022 включно.

09.12.2022 постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до 21.01.2023.

12.12.2022 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 до підозрюваної ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.01.2023 включно.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, є зібрані в ході досудового розслідування докази, які підтверджуються наступними матеріалами досудового розслідування:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , згідно якого остання повідомляє, що наприкінці липня близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_6 особисто приїхала до останньої до місця проживання та пропонувала перейти на бік ворога та працювати у відділу поштового зв`язку під час окупації російськими військами м. Балаклія, але свідок зазначила, що відмовилася працювати на окупаційну владу, оскільки доглядає за хворою людиною;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , згідно якого встановлено, що з початку збройної агресії йому надійшла пропозиції перейти на бік ворога від ОСОБА_6 , яка запропонувала йому відкрити КП «Пошта» на основі філії АТ «Укрпошта» у м. Балаклія, мотивуючи тим, що в приміщенні адміністрації накопичувались (збирались) велика кількість посилок. З показань свідка ОСОБА_10 стало відомо, що ОСОБА_6 отримала дозвіл тимчасової адміністрації міста, організованої окупаційними військами, для здійснення доступу до приміщення філії АТ «Укропошта». В подальшому свідок пояснює, що разом з ОСОБА_6 здійснили вивезення комп`ютерної техніки з приміщення філії АТ «Укрпошта» до приміщення адміністрації міста, після чого свідка було допущено до обладнання та останній почав налагоджувати роботу обладнання. Після того, як свідок налагодив роботу всього вивезеного обладнання, громадянка ОСОБА_6 йому повідомила, що у новостворену КП «Пошта» посада програміста не передбачена, тому роботу щоб він шукав собі сам. Потім вдруге звернулась громадянка ОСОБА_6 та запропонувала свідку посаду системного адміністратора у новоствореній КП «Пошта», яку вона хотіла ввести, на що він погодився і створив для КП «Пошта» локальну мережу, однак грошових коштів не отримав, а отримав від ОСОБА_6 один раз гуманітарну допомогу. Також свідок зазначив, що громадянка ОСОБА_6 зверталась до нього з пропозицією прийняти участь у масових заходах на користь окупаційної адміністрації, але останній відмовлявся, хоча повідомив, що під час одного такого святкування, на якому був присутній свідок ОСОБА_10 , працівники які працювали під час окупації РФ фотографувались, свідок був присутній на святкуванні лише з метою поїсти кашу, яку роздавала окупаційна адміністрація оскільки він та його син були дуже голодні;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , в ході якого остання повідомила, що приблизно у липні 2022 року до неї також звернулась ОСОБА_6 з пропозицією перейти на бік ворога та працювати у новоствореній пошті під час окупації російськими військами. Крім того, свідок повідомила, що ОСОБА_6 організувала роботу пошти окупаційної влади та пропонувала роботу всім співробітникам, кого могла знайти або зустріти, оскільки зв`язок був відсутній. Під час бесіди, ОСОБА_6 повідомила свідку, що знає, що за українським законодавством її можуть засудити на строк позбавлення волі до 15 років, але вона на це не зважала, їй це навпаки додавало сил і завзяття;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , в ході якого було встановлено, що до неї також зверталась ОСОБА_6 з пропозицією перейти на бік ворога та працювати у новоствореній пошті під час окупації російськими військами, запросивши свідка прийти до будівлі Балаклійської райдержадміністрації розташованої по вул. Жовтнева, 18 з метою працевлаштування до створеного окупаційною владою підрозділу поштового зв`язку, на що свідок проігнорував пропозицію ОСОБА_6 та не з`явилась. Потім від сусідів свідок дізналась, що ОСОБА_6 розшукувала її. Крім того свідок додала, що ОСОБА_6 особисто пропонувала долучитись до співпраці з окупаційною адміністрацією начальнику головної каси ЦПЗ Балаклія Харківської філії АТ «Укрпошта» ОСОБА_13 , однак остання відмовилась від пропозиції;

- протоколом огляду соціальних мереж та інтернет-ресурсів, зокрема, оглянуто телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 у ході проведення якого встановлено, що у вищевказаному телеграм каналі розміщені фотознімки зі святкування свята, організованого окупаційними військами російської федерації, на якому громадянка України ОСОБА_6 , перейшла на бік окупаційної влади російської федерації та допомагає окупаційній адміністрації в організації проведення свята з метою схилення громадян України перейти на бік ворога;

- протоколом обшуку від 20.10.2022, де старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України підполковником поліції ОСОБА_3 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, а також з метою врятування майна, а саме речових доказів, проведено невідкладний обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Lenovo» червоного кольору із чорним пошкодженим дисплеєм у вигляді тріщин; мобільний телефон марки «Samsung» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору IMEІ: НОМЕР_1 темно-сірого кольору, який має затертості задньої кришки та пошкодження дисплею; блокнот із зображенням герба України із чорновими записами; блокнот темно-сірого кольору із чорновими записами; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейтч-картою всередині № НОМЕР_2 ; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейтч-картою всередині НОМЕР_3 ; пакування від стартового пакету «МТС» із стрейч-картою НОМЕР_4 ; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейч-картою НОМЕР_5 ; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейч-картою з нанесеним номером № НОМЕР_6 ; пакування від стартового пакету «МТС» із стрейч-картою в середині на якій зроблено напис « НОМЕР_7 »; стрейч-картка Діджус номер НОМЕР_8 ; стрейч-картка Київстар НОМЕР_9 ; червона папка, в середині якої знаходиться ксерокопії документів нарізних осіб та інша інформація у відкопійованому стані та здійснені чорнові записи;

- протоколом огляду від 01.11.2022, зокрема оглянуто вилучену червону папку, в середині якої знаходиться ксерокопії документів щодо різних осіб та інша інформація у відкопійованому стані та здійснені чорнові записи;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 18.10.2022, в ході якого було встановлено, що під час окупації м. Балаклія Харківської обл., ОСОБА_6 відкрила комунальне підприємство «Почта» від керуванням окупаційних сил. Для організації та виконання передбачених функцій вказаного підприємства, останньою було перенесено та налаштовано технічне обладнання. Також свідок повідомила про зникнення певної суми грошових коштів, які перебували в АТ «Укрпошта» до моменту окупації м. Балаклія. Також ОСОБА_14 повідомила, що після деокупації м. Балаклія проводила огляд приміщення, де розташовувалось новостворене відділення поштового зв`язку КП «Почта» та бачила там надруковані газети з назвою «ХарьковZ» в кількості близько 30 шт. та куди вони поділись - їй невідомо;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 18.10.2022, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді територіального менеджера АТ «Укрпошта» та під час окупації м. Балаклія Харківської обл., співпрацювала з окупаційною владою та організувала відкриття КП «Почта», яке не підконтрольне владі України;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 19.10.2022, в ході якого було встановлено, що в період окупації м. Балаклія Харківської обл., місцеву владу здійснювали створена адміністрація міста, були певні воєнізовані органи управління та виступали вони під егідою російської федерації. Також стало відомо, що в період окупації ОСОБА_6 запропонувала посаду листоноши в новоствореному комунальному підприємстві «Почта», де остання займала посаду начальника;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 19.10.2022, в ході якого було встановлено, що в період окупації м. Балаклія Харківської обл. була створена військова адміністрація силами окупаційних військ. Також ОСОБА_17 стало відомо, що в період вищевказаного населеного пункту, ОСОБА_6 організувала роботу комунального підприємства «Почта» під управлінням окупаційних військ, агітувала місцевих жителів працевлаштовуватись у новостворений орган. Для повноцінного функціонування відділення поштового зв`язку КП «почта», ОСОБА_6 , маючи доступ до приміщення, де розташовувалось відділення АТ «Укрпошта», перенесла технічне обладнання та облаштувала деякі приміщення міської адміністрації для виконання функцій поштового відділення. Також свідок ОСОБА_18 повідомила, що після деокупації м. Балаклія було проведено ревізію місцевого відділення АТ «Укрпошта» та в ході якої було виявлено відкриті сейфи, де повинні були зберігатись грошові кошти;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 19.10.2022, в ході якого було встановлено, що під час окупації м. Балаклія Харківської обл., військами російської федерації, ОСОБА_6 організувала зібрання поряд з будівлею міської адміністрації м. Балаклія, де повідомила про відкриття відділень пошти в м. Балаклія в той час, поки там знаходяться війська російської федерації. На вказаному зібранні, ОСОБА_6 зазначила коло вакантних посад, куди проходитиме набір. Згодом стало відомо, що ОСОБА_6 зайняла посаду начальника у новоствореному відділі російської пошти;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 20.10.2022, в ході якого було встановлено, що в період окупації м. Балаклія Харківської обл. працювало відділення поштового зв`язку, які непідконтрольні Україні та очолювала його ОСОБА_6 . Також свідок повідомила, що ОСОБА_6 мала намір відкрити додаткові відділення поштового зв`язку і в Балаклійському районі і для цього потрібно зібрати значну кількість людей;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 20.12.2022, в ході якого було встановлено, що влітку 2022 до неї за місцем проживання приїздила ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_22 (начальник ВПЗ «Вербівка» АТ «Укрпошта»), де ОСОБА_6 запропонувала свідку роботу в якості листоноші. Також повідомила, що буде оплата праці, після працевлаштування. Окрім цього, ОСОБА_21 повідомила, що написала заяву на прийняття на роботу на ім`я ОСОБА_6 та свою автобіографію і передала останній. Також ОСОБА_21 повідомила, що з метою відкриття відділення 29.08.2022 разом із ОСОБА_23 та ОСОБА_24 здійснили інвентаризацію майна поштового відділення у с. Вербівка Балаклійського району Харківської області;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_25 від 20.12.2022, в ході якого було встановлено, що остання побачила об`яву на дошці оголошень в м. Балаклія Харківської області щодо набору співробітників до КП «Почта», після чого прийшла до окупованої адміністрації, де співбесіду з нею проводила ОСОБА_6 . ОСОБА_25 написала заяву на прийняття на роботу на ім`я ОСОБА_6 , приймала участь у нарадах, які проводила ОСОБА_6 (зазвичай це було три рази на тиждень). ОСОБА_6 повідомила, що нарахування заробітної плати відбудеться після затвердження штатного розпису;

- висновком комп`ютерно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/51244-КТ, відповідно до якого у мобільному телефоні «SAMSUNG», що належить ОСОБА_6 , було виявлено вміст телефонної книги, вхідні, вихідні та неприйняті дзвінки, текстові повідомлення, місця геолокації, веб-історію, повідомлення в мережі Інтернет з програм «Viber», «Telegram», «WhatsApp» «ОК», «AliExpress», повідомлення електронної пошти з програми «Google Mail», а також файли користувача, а саме аудіо, відео, текстові та графічні файли, які підтверджують факт переходу ОСОБА_6 на бік ворога, співпраці з окупаційної адміністрацією, спілкування з військовослужбовцями російської федерації.

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Трьохмісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчується 21.01.2023, однак до цього часу слідством не виконано всі необхідні та можливі слідчі та процесуальні дії, спрямовані на забезпечення повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення, в зв`язку із особливою складністю провадження.

Так, на даний час в межах досудового розслідування необхідно виконати наступне:

- отримати висновки комп`ютерно-технічних судових експертиз, які проводяться судовими експертами Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України;

- здійснити тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до інформації, яка міститься у операторів та провайдерів мобільного зв`язку України, згідно роздруківок телефонних з`єднань абонентських номерів, скретч-карти від яких були вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 ;

- за результатами отриманої у операторів та провайдерів України інформації призначити судову телекомунікаційну експертизу згідно інформації, яка буде отримана у операторів та провайдерів мобільного зв`язку України;

- скласти детальний огляд диску із інформацією, який надійшов разом з об`єктами дослідження після проведення комп`ютерно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/51244-КТ;

- здійснити тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування в якому здійснюється Балаклійським відділом поліції ГУНП в Харківській області, з метою вилучення документації, яка підтверджує факт функціонування КП «Почта» під протекторатом окупаційної влади;

- провести ряд слідчих/розшукових дій спрямованих на встановлення осіб, з якими контактувала підозрювана ОСОБА_6 під час та після деокупації м. Балаклія Харківської області з метою збору інформації про злочинні дії підозрюваної та її поплічників;

- встановити коло осіб, які приймали участь в зібраннях з нагоди планування відкриття центру поштового зв`язку КП «Почта» в м. Балаклія Харківської області та безпосередньо працювали у поштових відділеннях створених окупаційною адміністрацією;

- провести ряд слідчих/розшукових дій спрямованих на встановлення місця зберігання тиражу газет з назвою «ХарьковZ», здійснити тимчасовий доступ до них;

- після вилучення газет призначити семантико-текстуальну експертизу щодо роздрукованих газет з назвою «ХарьковZ»;

- оглянути речі та предмети, які були вилучені в ході обшуку 20.12.2022 за місцем проживання матері ОСОБА_6 - ОСОБА_26 ;

- виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність у проведенні яких виникне під час розслідування;

- виконати вимоги ст. 290, 291 КПК України.

За результатами проведення судових експертиз необхідно буде вирішити питання про проведення порівняльних, додаткових чи повторних експертиз.

Висновки судових експертиз мають вагоме значення у кримінальному провадженні та будуть використані під час судового розгляду.

Слід також зазначити, що на цей час оперативним підрозділом Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України відповідно до доручення слідчого від 28.11.2022 № 31821/24/2/1-2022ВС, наданих в порядку ст. 40, 41 КПК України, проводяться оперативно-розшукові заходи спрямовані на встановлення осіб, які спільно з ОСОБА_6 перейшли на бік ворога співпрацюючи з незаконними воєнізованими формуваннями країни агресорки.

Тривають також слідчі та процесуальні дій спрямовані на відшукання та вилучення засобів учинення злочину - оригіналів документообігу (наказів, розпоряджень, постанов і т.д.), які використовувалися ОСОБА_6 для функціонування новоствореного центру поштового зв`язку КП «Почта» на боці ворога під час окупації м. Балаклія.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. 294 КПК України, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 абзацу третього частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу: 1) до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури, заступником Генерального прокурора; 2) до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; 3) до дванадцяти місяців - слідчим суддею, за клопотанням слідчого, погодженим з Генеральним прокурором чи його заступниками.

Згідно ст.295-1 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування до повідомлення особі про підозру у разі його протиправності та необґрунтованості. Крім підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру, якщо слідчий не доведе, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин, а також якщо досліджені під час вирішення цього питання обставини свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, яка дала підстави для повідомлення про підозру, та/або підозрюваний причетний до цієї події кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Захисник та підозрювана у судовому засіданні заперечили з приводу задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного.

Слідчий суддя приймає до уваги п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що дії сторони обвинувачення при здійсненні досудового розслідування кримінального № 0001341 від 30.09.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, що відповідає завданню кримінального провадження.

При вирішенні питання щодо продовження строку досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя враховує складність провадження, зазначені у клопотанні обставини мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та наявна об`єктивна необхідність у продовженні строку досудового розслідування (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

З огляду на викладене, клопотання слід задовольнити, а строк досудового розслідування кримінального провадження необхідно продовжити до шести місяців.

Керуючись ст.ст. 2, 22, 28, 294, 295-1 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Продовжити до шести місяців, тобто до 21.04.2023 р., включно, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001341 від 30.09.2022 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1