Справа № 592/8108/22
Провадження № 1-кп/592/517/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засіданя ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0001590 від 21.08.2022 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хорол Недригайлівського району Сумської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, начальника управління №4 AT «Сумбуд», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

установив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
20.08.2022 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_3 керуючи у м. Суми технічно справним автомобілем «Рено Кенго» н.з. НОМЕР_1 і рухаючись по вул. Першотравнева у напрямку вул. Данила Галицького, в районі перехрестя з вул. В.Чорновола, ОСОБА_3 будучи неуважним та не спостерігаючи за дорожньою обстановкою, знехтував безпекою дорожнього руху, не зупинився перед стоп-лінією (дорожнім знаком 2.2 ПДР), тим самим не надав переваги в русі автомобілю «Фольксваген Крафтер» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі вул. В.Чорновола в напрямку вул. Іллінська у м. Суми, та здійснив виїзд на головну дорогу, де відбулося зіткнення між вказаними транспортними засобами.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Рено Кенго» ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини-перелом 5-6 ребер справа, травматичний гемо-пневмоторакс справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №643 від 29.09.2022 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/119-22/1 1050-ІТ від 20.10.2022, у даній дорожній ситуації ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Рено Кенго» н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги Правил дорожнього руху (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, введених удію з 01.01.2002), передбачені пунктами:
У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
11а перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Вимоги дорожнього знаку 2.2. Правил дорожнього руху України. Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. ІІеобхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8- транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Допущені ОСОБА_3 порушення вимог пункту 16.11. та вимоги знаку 2.2. Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.
Дії ОСОБА_3 по порушенню Правил дорожнього руху умисні, а форма вини до наслідків необережна.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесні ушкодження.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та пояснив, що дійсно 20.08.2022 близько 22 год. 00 хв. керуючи у м. Суми автомобілем «Рено Кенго» н.з. НОМЕР_1 і рухаючись по вул. Першотравнева у напрямку вул. Данила Галицького, в районі перехрестя з вул. В.Чорновола, не зупинився перед стоп-лінією (дорожнім знаком 2.2 ПДР), тим самим не надав переваги в русі автомобілю «Фольксваген Крафтер» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі вул. В.Чорновола в напрямку вул. Іллінська у м. Суми, та здійснив виїзд на головну дорогу, де відбулося зіткнення між вказаними транспортними засобами. На даний час всі збитки відшкодовані і просить врахувати перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності, допомогае своїм батькам-пенсіонерам.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив покази обвинуваченого та просив суворо його не карати, враховуючи, що він відразу ж допомогав як матеріально, так і морально, має неповнолітніх дітей та батьків, яким потрібна допомога.
Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.
Враховуючи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенню при обставинах, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні у повному обсязі.
Кваліфікація дій обвинуваченого судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Таким чином, факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення суд вважає доведеним, а його дії кваліфікує за ст. 286 ч. 2 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Мотиви призначення покарання.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 згідно з ч.4 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів є тяжким злочином, форма вини до наслідків, що настали необережна (злочинна самовпевненість).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, повністю відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду, - ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 має 2-х неповнолітніх дітей, дружина перебуває у відпустки по догляду за дитиною, має батьків-пенсіонерів, яким допомогає, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, офіційно працює, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, а также те, що водій іншого транспорту також порушив правила дорожнього руху, а тому суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначивши покарання у виді позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортним засобом, враховуючи думку потерпілого та особистість обвинуваченого.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_5 , який не бажає щоб обвинувачений був позбавлений волі, суд вважає, що саме застосування ст.75 КК України сприятиме виправленню та запобіганню іншого злочину.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
З обвинуваченонр ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати за проведення судових експертиз відповідно до ст. 124 КПК України.
Запобіжний захід під час судового провадження відносно ОСОБА_3 не обирався.
Керуючись ст. 84, 85-86, 94,100, 124, 368, 370, 374, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченню за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді трьох років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Згідно з ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від основного відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідн. номер НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані із залучення експертів у розмірі 5663,40 грн на користь держави.
Зняти арешт, накладений ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 серпня 2022 року на автобус «Фольксваген Крафтер» н.з. НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 21.04.2021, видане ТСЦ 5946, належний ОСОБА_7 та на автомобіль «Рено Кенго», н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 08.11.2019, видане ТСЦ 5946, належний ОСОБА_3 .
Речові докази: «Фольксваген Крафтер» н.з. НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 21.04.2021, видане ТСЦ 5946, належний ОСОБА_7 та на автомобіль «Рено Кенго», н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 08.11.2019, видане ТСЦ 5946, належний ОСОБА_3 передати власникам.
Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку вручити прокурору, засудженому, потерпілому.

Суддя ОСОБА_1