Справа № 202/4259/23
Провадження № 1-кс/202/2155/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені 05.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання.

В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 05.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.03.2023 близько 04.00 год. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де у них під час вживання алкогольних напоїв, на ґрунті неприязних відносин, виник словесний конфлікт в ході якого у останнього раптово виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_7 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті останньої, ОСОБА_6 знаходячись у тому ж місці та той же час утримуючи у своїй правій руці металевий предмет схожий на ніж, діючи умисно, керуючи своїми діями та віддаючи їм звіт, наніс вищевказаним ножом не менш як 25 ударів по всьому тулубу ОСОБА_7 , чим спричинив останньому, тілесні ушкодження у вигляді: колото різаного поранення тіла, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, гостру крововтрату що призвело до смерті ОСОБА_7 .

Відомості про вказане кримінальне правопорушення 05.03.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділення поліції № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за № 0000130.

07.03.2023 постановою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000130 від 05.03.2023 доручено слідчим слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 06.03.2023 вручено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України.

В ході проведення досудового розслідування, з метою встановлення об`єктивних обставин кримінального правопорушення, була отримана ухвала слідчого судді Індустріального районного суду, щодо надання тимчасового доступу до речей, які перебувають у володінні підозрюваного ОСОБА_6 . Так відповідно до ухвали у підозрюваного відповідно до протоколу вилучено: ніж з металевою рукояткою з дерев`яною вставкою та металевим лезом, мобільний телефон «Samsung A 307 FN» в корпусі чорного кольору imei: НОМЕР_1 , куртка сірого кольору з з блискавкою червоного кольору «Columbia», чоловіча водолазка сірого кольору, сумки темно-бежевого кольору марки «GOLDBE», шапка чорного кольору з білою біркою.

13.03.2023 року слідчим СУ ГУНП в області ніж з металевою рукояткою з дерев`яною вставкою та металевим лезом, мобільний телефон «Samsung A 307 FN» в корпусі чорного кольору imei: НОМЕР_1 , куртка сірого кольору з з блискавкою червоного кольору «Columbia», чоловіча водолазка сірого кольору, сумки темно-бежевого кольору марки «GOLDBE», шапка чорного кольору з білою біркою визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені предмети можуть зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення (зокрема кров, біологічні сліди потерпілого) або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть бути використані як докази.

Крім того, вищевказані предмети було вилучено з метою призначення та проведення необхідних у кримінальному провадженні судових експертиз та отримання висновків експертів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України висновки експертів є процесуальними джерелами доказів.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Стаття 93 КПК України передбачає, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Згідно ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Підставою для арешту згідно зі ст. 170 КПК України є те, що вказане майно є майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (знаряддям вчинення злочину, могли зберегли на собі його сліди та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження).

Метою арешту, відповідно до положень статті 170 КПК України, є збереження вказаних речових доказів, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а саме запобігання користування майном, розпоряджатись ним, відчужувати його.

Вищевказані виявлені та вилучені в ході тимчасового доступу речі та предмети, є доказами злочину та існує ризик їх, передачі, знищення, відчуження та/або використання.

Враховуючи вище викладене, а також те, що дані речі та предмети мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження факту вчинення злочину та можуть використовуватись, чи бути передані, знищенні або відчуженні, виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати тимчасово вилучене майно.

Разом з тим, вважаю, що необхідно заборонити користуватися цим майном та обмежити право розпоряджатися ним, так як не застосування заборони розпорядження та використання вищезазначеним майном може привести до його використання, передачі та/або відчуження, знищення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженню.

Також, в ході проведення досудового розслідування, виникає необхідність у проведенні ряду судових експертиз вищевказаних речей та предметів, для чого експерту необхідно надати для дослідження дані речі та предмети.

На підставі викладеного слідчий за погодженням з прокурором звернулись до суду із відповідним клопотанням.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом, передбачено ч. 1 ст. 167 КПК України.

Зі змісту ч. 2 ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може бути здійснене під час обшуку та огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як встановлено в судовому засіданні, вказане в клопотанні майно вилучено 13.03.2023 в ході тимчасового доступу до речей.

Зазначене клопотання було отримано судом 14.03.2023, тобто в межах строку, визначеного ч.ч.3, 5 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Прокурор у судовому засіданні просив клопотання задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник власника майна захисник ОСОБА_4 у судовому заперечував проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на ніж, оскільки він не має відношення до кримінального провадження.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені 05.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України за фактом умисного вбивства ОСОБА_7 .

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 06.03.2023 вручено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до копії протоколу тимчасового доступу від 13.03.2023 встановлено, що 13.03.2023 на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду про надання дозволу на тимчасового доступу до речей, які перебувають у володінні підозрюваного ОСОБА_6 виявлено та вилучено: ніж з металевою рукояткою з дерев`яною вставкою та металевим лезом; мобільний телефон «Samsung A 307 FN» в корпусі чорного кольору imei: НОМЕР_1 ; куртка сірого кольору з блискавкою червоного кольору «Columbia»; чоловічу водолазку сірого кольору, сумку темно-бежевого кольору марки «GOLDBE», шапку чорного кольору з білою біркою.

13.03.2023, постановою слідчого, вилучене майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На думку слідчого судді, стороною обвинувачення доведено, що тимчасово вилучене 13.03.2023 13.03.2023 на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду про надання дозволу на тимчасового доступу до речей, які перебувають у володінні підозрюваного ОСОБА_6 майно, а саме: ніж з металевою рукояткою з дерев`яною вставкою та металевим лезом; мобільний телефон «Samsung A 307 FN» в корпусі чорного кольору imei: НОМЕР_1 ; куртка сірого кольору з блискавкою червоного кольору «Columbia»; чоловічу водолазку сірого кольору, сумку темно-бежевого кольору марки «GOLDBE», шапку чорного кольору з білою біркою визнане речовим доказом та має доказове значення у даному кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення і може бути використаний як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження, а інформація, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, оскільки потребує додаткового дослідження із застосуванням спеціальних знань.

Посилання захисника на те що ніж з металевою рукояткою з дерев`яною вставкою та металевим лезом не має відношення до вказаного кримінального провадження є передчасним, оскільки з`ясувати наявність чи відсутність слідів кримінального правопорушення, зокрема біологічних слідів потерпілого, які можуть міститись на його поверхні, можливо встановити виключно шляхом проведення експертного дослідження із застосуванням спеціальних знань.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що накладення арешту, наразі, на тимчасово вилучене майно буде відповідати тим завданням кримінального провадження під час проведення досудового розслідування, а отже відповідатимуть вимогам ст. 2, 98, 170 КПК України.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя доходить висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, клопотання старшого слідчого ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені 05.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчого слідчий суддя постановляє ухвалу, у якій, зокрема, зазначає, порядок виконання ухвали.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити спосіб виконання даної ухвали, визначивши місце зберігання арештованого майна відповідно до розділу «Зберігання речових доказів» Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 13.03.2023 майно, а саме:

-ніж з металевою рукояткою з дерев`яною вставкою та металевим лезом;

-мобільний телефон «Samsung A 307 FN» в корпусі чорного кольору imei: НОМЕР_1 ;

-куртку сірого кольору з блискавкою червоного кольору «Columbia»;

-чоловічу водолазка сірого кольору;

-сумку темно-бежевого кольору марки «GOLDBE»;

-шапку чорного кольору з білою біркою.

Заборонити відчуження, розпорядження та користування визначеним майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Порядок зберігання речових доказів визначити згідно із розділом «Зберігання речових доказів» Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1