Номер провадження № 1-кп/756/859/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 09.09.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001201, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 02.07.2021 Оболонським районним судом м.Києва за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком на 110 годин,

за обвинуваченням у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2021 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 110 годин, 12.08.2021 був поставлений на облік у Оболонському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, де 10.12.2021 ОСОБА_4 був ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також останньому роз`яснено зміст ст. 37, 40 КВК України, попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування даного виду покарання та в той же день він отримав направлення до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» для відбування покарання.

14.12.2021 ОСОБА_4 звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», проте, до відпрацювання громадських робіт не приступив. В подальшому, 21.12.2021, 28.12.2021, 04.01.2021 ОСОБА_4 з`являвся до Оболонського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, де йому було винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України та повторно вручено направлення до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», проте до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» ОСОБА_4 так і не з`явився, до відпрацювання громадських робіт не приступив, тобто від відбування покарання у виді громадських робіт ухилився без поважних причин.

Отже, ОСОБА_4 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, а саме ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 02.07.2021 був засуджений до покарання у вигляді громадських робіт, для відбування яких один раз прийшов до майстра ЖЕКу, але не застав її на робочому місці, його поперджали про необхідність відбуття громадських робіт, про відповідальність за його ухилення, але він більще до місця відбування громадських робіт не з`являвся, поважних причин цьому не було, у вчиненому кається.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що в судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим, урахувавши обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорювала фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, а саме ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального проступку визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення кримінального правопорушення. Бо саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України встановлено не було.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Суд вважає, що підстави для застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

З урахуванням викладених обставин справи, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, відсутності завданої шкоди, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, обставин, що пом`якшують покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді арешту, в мінімальних межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.07.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 110 годин громадських робіт, та учинив нове кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання, у зв`язку з чим, до покарання в виді 1 місяця арешту, призначеного за даним вироком, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.07.2021 у виді 40 годин громадських робіт, що відповідно до вимог п.4 ч.1ст.72 КК України становить 5 днів арешту, остаточно визначивши покарання у вигляді арешту на строк 1 місяць 5 днів.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, і таке покарання зможе досягнути мети, визначеної в ст. 50 КК України, ураховуючи те, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав, щиро покаявся та засуджує свою поведінку.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, частки невідбутого ОСОБА_4 покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 02.07.2021, у виді громадських робіт на строк 40 годин, що з урахуванням правил п.4 ч.1 ст.72 КК України становить 5 (п`ять) днів арешту, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді арешту на строк 1 (один) місяць 5 (п`ять) днів.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1