Справа № 344/7718/22
Провадження № 1-кп/344/985/22
У Х В А Л А

12 грудня 2022 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.07.2022 обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у подальшому ухвалами суду вказаний запобіжний захід продовжено до 05.01.2023 року включно. Наступне судове засідання призначено на 10 січня 2023 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор в судовому засіданні подав письмове клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з посиланням на ризики, передбачені ст.177 КПК України, що попередньо вручено обвинуваченому.

Захисник ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив врахувати, що ризики, на які посилається прокурор, не доведено, а тому просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений підтримав думку захисника та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт або заставу.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження з цього приводу, в тому числі дані, що характеризують особу ОСОБА_5 , його вік, стан здоров`я та майновий стан, наявність постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків (сімейний стан неодружений), репутацію обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, суд враховує, що кримінальні правопорушення, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_5 є особливо тяжкими злочинами (ч.4 ст.189 КК України), на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України щодо можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків, що ще не допитувалися під час судового розгляду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочинів у складі організованої групи, інші члени якої знаходяться у розшуку, а тому існує ризик того, що ОСОБА_5 може вчиняти дії, спрямовані на знищення речових доказів, місцезнаходження яких не було встановлене під час цього досудового розслідування, але які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, суд враховує, що ризик у свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, згідно якої, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

З урахуванням вимог ст.183 КПК України, суд вважає за неможливе визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства.

За таких обставин суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, що запобігатиме ризику переховування обвинуваченого від суду, впливу на потерпілих та свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою доцільно продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 369-372, ч.2 ст.392 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою продовжити до 09 лютого 2023 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) та вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6