ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 135/449/21

провадження № 51-197км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

ГоловуючогоОСОБА_2.,
СуддівОСОБА_3., ОСОБА_4.,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_5., ОСОБА_6.,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 .

Обставини справи

1. Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки і відповідно до статті 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

2. Суд визнав доведеним, що 02 березня 2021 року він через мережу Інтернет за 500 грн замовив наркотичний засіб канабіс масою 13,35 г (у перерахунку на висушену речовину), який отримав 04 березня 2021 року у відділенні «Нової пошти» на вул. Будівельників, 15 в м. Ладижині Вінницької області та зберігав його при собі до 18:30 того ж дня.

3. Вінницький апеляційний суд, ухвалою від 11 жовтня 2021 року, скасував вирок суду першої інстанції, звільнив його від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 КК на підставі частини 4 статті 309 КК та закрив кримінальне провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Вимоги і доводи касаційної скарги

4. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на пункти 1 і 2 частини 1 статті 438 КПК, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

5. Суть доводів касаційної скарги зводиться до того, що апеляційний суд не мав законних підстав для застосування положень частини 4 статті 309 КК, оскільки суду не було надано доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 захворювання з діагнозом наркоманія, встановленого у передбаченому законом порядку.

Позиції учасників касаційного розгляду

6. В судовому засіданні прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити.

7. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

8. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

9. Суд касаційної інстанції відповідно до статті 433 КПК переглядає ухвалу апеляційного суду в межах поданої касаційної скарги, в якій не заперечується висновок суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінально караного діяння, а також правильність його кваліфікації за частиною 1 статті 309 КК.

10. Положеннями частини 4 статті 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

11. Відповідно до статті 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника, а наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною.

12. Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі положень частини 4 статті 309 КК України, мотивуючи своє рішення тим, що до ухвалення вироку судом першої інстанції, він добровільно звернувся до КП «Ладижинська міська лікарня» та з 10 до 19 березня 2021 року пройшов повний курс лікування від розладу психіки та поведінки в наслідок вживання канабісу, що підтверджується довідкою № 1111 від 06 жовтня 2021 року.

13. Встановлений діагноз наявний у діючій в Україні Міжнародній статистичній класифікації хвороб й узгоджується з визначенням наркоманії у статті 1 закону «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними».

14. Крім цього, відповідно до наказу МОЗ № 297 від 08 жовтня 1998 року в Україні здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10) як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в системі охороні здоров`я з 01 січня 1999 року. Згідно з даними чинного Класифікатора хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021 Міністерства охорони здоров`я України, узгодженого з МКХ-10, в системі обліку і звітності в системі охороні здоров`я такого діагнозу як «наркоманія» не зазначено.

15. Таким чином, встановивши факт захворювання і добровільного звернення за лікуванням до винесення вироку судом першої інстанції, апеляційний суд правомірно застосував положення частини 4 статті 309 КК. В цій частині рішення апеляційного суду узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 29 листопада 2021 року (справа № 357/11205/19, провадження № 51-2776кмо21)[1].

16. Суд також відхиляє посилання сторони обвинувачення на те, що факт захворювання на наркоманію має встановлюватися висновком лікарсько-консультативної комісії.

17. Суд вже вирішував питання доказування тих чи інших обставин певними засобами доказування, і дійшов висновку про те, що нормативно-правові акти, які стосуються інших сфер правового регулювання, не можуть визначати питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом фактів, які мають значення для вирішення справи, на підставі всієї сукупності доказів.[2]Суд не вбачає підстав відступати від усталеної судової практики в цьому аспекті.

18. Крім того, стаття 12 закону «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», на яку посилається сторона обвинувачення, не визначає порядок встановлення діагнозу у разі добровільного звернення за лікуванням, а стосується порядку виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, що за своїм характером становлять примусові заходи.

19. Як свідчать матеріали провадження, прокурор не ставив під сумнів достовірність фактів, підтверджених довідкою лікарні, і за таких обставин апеляційний суд мав право взяти її до уваги при ухваленні свого рішення.

20. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3. ОСОБА_4.

[1] https://reyestr.court.gov.ua/Review/101592405

[2] Постанови від 03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/86505790; від 25 листопада 2021 року у справа № 545/3599/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/101424382; від 22 вересня 2022 року у справі № 307/3709/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106454482