КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , з уточненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.08.2022 задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене 17.08.2022 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кошти в іноземній валюті в сумі 18 700 доларів США, банківську карту «ПриватБанк» НОМЕР_1 , банківську карту «Ощадбанк» НОМЕР_2 , банківську карту «Ощадбанк» НОМЕР_3 , із забороною користування та розпорядженням майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого, а саме накласти арешт на банківські картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , в іншій частині задоволення клопотання - відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено на підставі ухвали слідчого судді, якою було прямо заборонено вилучати грошові кошти в ході обшуку.

_________________________________________________________________________________

Справа № 757/21481/22-к Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3564/2022 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

В ході обшуку ОСОБА_8 було надано нотаріально посвідчений договір позики від 06.07.2021, згідно з яким ОСОБА_8 є позичальником грошових коштів в сумі 6 852 500 грн., про що також було зазначено адвокатом в зауваженнях до протоколу обшуку.

Прокурор, посилаючись на те, що вилучені грошові кошти визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, не навів жодного доказу відповідності таких грошових коштів ознакам ст. 98 КПК України.

Органом досудового розслідування не доведено, що вилучені грошові кошти здобуті злочинним шляхом.

Крім того, застосування конфіскації майна у даному випадку неможливо, так як підозрювані особи у вказаному провадженні не є власниками вилучених грошових коштів.

Від захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 надійшла уточнена апеляційна скарга, в якій він просив частково скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладенні арешту на грошові кошти в сумі 18 700 доларів США, та постановити нову ухвалу, якою частково відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині арешту грошових коштів в сумі 18 700 доларів США.

Захисник зазначав, що ОСОБА_8 з 25.08.1999 року проживає за однією адресою із її сином - ОСОБА_12 , та вилучені грошові кошти в сумі 18 700 доларів США належать ОСОБА_8 , є її особистими грошовими коштами на підставі договору позики від 06.07.2021, які не мають жодного відношення до кримінального провадження.

Необхідність отримання ОСОБА_8 грошових коштів в борг виникла у зв`язку із наявністю у неї тяжкого онкологічного діагнозу, та необхідністю проведення лікування.

ОСОБА_8 не має жодного відношення до кримінального провадження та тих обставин, які інкриміновані її сину - ОСОБА_12 , та не є підозрюваною у кримінальному провадженні.

У судове засідання ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , з уточненнями захисника ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 18 700 доларів США, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо накладення арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно колегією суддів не перевіряється.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000863 від 08.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 309 КК України.

Як зазначено у клопотанні слідчого, в ході досудового розслідування встановлено, що на території України, зокрема в Дніпропетровській та Запорізькій областях, за єдиним планом діє злочинна організація з розподілом функцій учасників з метою незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речових або їх аналогів в особливо великих розмірах.

У подальшому учасники злочинної організації здійснюють незаконне систематичне перевезення наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах по території України, де здійснюють незаконний збут наркотичних засобів серед невизначеного кола осіб, за що отримують грошові кошти, які в подальшому використовують, в тому числі з метою продовження злочинної діяльності.

В ході виконання доручень слідчого УКР ГУНП в Дніпропетровській області встановлено, що до вказаних кримінальних правопорушень причетний та є активним учасником вказаної злочинної організації ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів судового провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2022 надано дозвіл на проведення обшуку на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , де фактично проживає останній.

Відповідно до даних протоколу обшуку від 17.08.2022, цього ж дня проведено обшук на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи, у тому числі грошові кошти в сумі 18 700 доларів США.

Постановою слідчого слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_13 від 17.08.2022 вилучене під час обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000863.

17.08.2022 ОСОБА_12 вручено повідомлення про підозру у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України, та в незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненому в складі злочинної організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

19.08.2022 старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив накласти арешт на майно, вилучене 17.08.2022 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кошти в іноземній валюті в сумі 18 700 доларів США, банківську карту «ПриватБанк» НОМЕР_1 , банківську карту «Ощадбанк» НОМЕР_2 , банківську карту «Ощадбанк» НОМЕР_3 , із забороною користування та розпорядженням майном.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.08.2022 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене 17.08.2022 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кошти в іноземній валюті в сумі 18 700 доларів США, банківську карту «ПриватБанк» НОМЕР_1 , банківську карту «Ощадбанк» НОМЕР_2 , банківську карту «Ощадбанк» НОМЕР_3 , із забороною користування та розпорядженням майном.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали судового провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_12 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Санкції ч. 2 ст. 255 та ч. 3 ст. 307 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_14 , передбачають покарання у виді позбавленням волі із конфіскацією майна.

Як убачається із доданих до клопотання слідчого матеріалів, грошові кошти на загальну суму 18 700 доларів США, вилучено 17.08.2022 під час проведення обшуку у житловому приміщенні (домоволодінні) за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, постановою слідчого слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_13 від 17.08.2022 вилучені під час обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000863, з тих підстав, що вказані грошові кошти можуть бути набуті кримінально-протиправним шляхом.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказані грошові кошти з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання та збереження їх як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути передане чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, вилучені 17.08.2022 під час проведення обшуку у житловому приміщенні (домоволодінні) за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_12 , з метою збереження їх як речових доказів та забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_12 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти на загальну суму 18 700 доларів США належать для ОСОБА_8 , яка проживає разом із ОСОБА_12 , та вказані грошові кошти отримані нею на підставі договору позики від 06.07.2021 для проведення лікування, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі.

Додана до апеляційної скарги копія договору між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 від 06.07.2021 про позику ОСОБА_8 грошових коштів на суму 6 852 500 грн. не може бути належним підтвердженням тієї обставини, що саме за вказані грошові кошти у подальшому було придбано кошти в іноземній валюті на суму 18 700 доларів США, які у подальшому зберігались за місцем проживання підозрюваного.

Інших доводів на підтвердження доводів про належність вилучених грошових коштів саме ОСОБА_8 , апелянтом не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що арешт на вказані грошові кошти накладено також з метою їх збереження як речових доказів, яка є самостійною підставою для арешту майна з переліку таких підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, та не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування не доведено набуття вилучених грошових коштів злочинним шляхом, на даному етапі досудового розслідування є передчасними, оскільки вказані обставини підлягають встановленню під час подальшого досудового розслідування, а питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінка належності та допустимості доказів та встановлених у справі фактичних обставин інкримінованого злочину вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2021 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна у порядку ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Разом з тим, як убачається зі змісту ухвали слідчого судді, дійшовши обгрунтованого висновку про задоволення клопотання слідчого, та вірно вказавши в резолютивній частині ухвали про арешт майна з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання, в мотивувальній частині такої ухвали слідчий суддя послався на необхідність арешту грошових коштів, окрім збереження речових доказів, з метою спеціальної конфіскації.

Колегія суддів не погоджується з таким обгрунтуванням та вважає його помилковим, оскільки у даному провадженні слідчий звертався з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання, та не порушував питання про арешт майна з метою спеціальної конфіскації.

Однак, у даному випадку помилкове посилання слідчого судді у мотивувальній частині ухвали на можливість спеціальної конфіскації вилученого майна, не впливає на суть та результат правильної по суті ухвали слідчого судді, а тому колегія суддів вважає, що вказана обставина не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , з уточненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3