У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2023 Справа №607/1723/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000059 від 03.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла скарга ОСОБА_3 в якій скаржник просить скасувати постанову слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 25 листопада 2022 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, та зобов`язати слідчого зазначено відділу Територіального управління ДБР визнати скаржника потерпілим.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що 11 листопада 2022 року на адресу четвертого слідчого відділу з дислокацією у місті Львові) територіального управління ДБР, розташованому у місті Львові скаржником було направлено заяву від 10.11.2022 року про залучення його до провадження №0000059 від 03.09.2022 року як потерпілого. 19 січня 2023 року на електронну адресу ОСОБА_5 було направлено письмову відповідь з якої вбачалось, що 22.11.2022 року слідчим було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 . Вказане рішення слідчого від 25.11.2022 року про відмову у визнанні скаржника потерпілим ОСОБА_3 вважає безпідставним та необгрунтованим. Так, у поданій заяві слідчому від 14.07.2022 року про вчинення кримінального правопорушення та у заяві від 10.11.2022 року про залучення до провадження як потерпілого на адресу ТУ ДБР у м.Львові, ОСОБА_3 вказав та обґрунтував факт заподіяння йому майнової шкоди внаслідок протиправних дій слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області, а також прокурорів Тернопільської обласної прокуратури, яким доручено процесуальне керівництво по кримінальному провадженні №0000060 від 09.04.2022 року за ознаками ч.3 ст.201-2 КК України кримінальних правопорушень, передбачених ст..387 КК України, ст..388 КК України, а також ч.2 ст.15 ст.364 КК України, які здійснили незаконну передачу третім особам належного йому та арештованого судом згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 13.05.2022 року транспортного засобу автомобіля марки Audi Q5, н.з. НОМЕР_1 . Бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованому у м.Львові з приводу невизнання ОСОБА_3 потерпілим грубо порушує його права заявника та особи, якій кримінальним правопорушенням заподіяно майнову шкоду, рішення про невизнання скаржника потерпілим не дозволяє йому повною мірою реалізувати свої процесуальні права у зазначеному кримінальному провадженні, зокрема на ознайомлення із матеріалами справи до його завершення, подачі клопотань про проведення слідчих/розшукових дій по даному провадженню, на оскарження розумних строків досудового розслідування, на заявлення цивільного позову. Первинна кваліфікація кримінального провадження ч.1 ст.388 КК України, яку вказав слідчий при внесенні відомостей згідно заяви до ЄРДР.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Слідчий четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі та просить відмовити у задоволенні скарги. У поданих запереченнях зазначив, що рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні вважає обґрунтованим, оскільки у ході проведення досудового розслідування на даний час не встановлено будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про вчинення окремими співробітниками ГУНП в Тернопільській області, прокурорами Тернопільської обласної прокуратури, а отже відсутні очевидні та достатні підстави вважати, що такими діями ОСОБА_7 завдано будь-яка майнова шкода. Також вважає, що ст..ст.170, 174 КПК України не передбачено окремий порядок (чи заборону) примусового відчуження майна на яке накладено арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Статтею 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303 і 308 КПК України.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені слідчому судді в ході досудового розслідування.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000059 від 03.09.2022 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 10.11.2022 року ОСОБА_3 подав Четвертому слідчому відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління ДБР розташованого у місті Львові у кримінальному провадженні № № 0000059 від 03.09.2022 року заяву, в якій просив визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 винесено постанову, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 03.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

Як вбачається із спірної постанови, «…допитаний як свідок ОСОБА_3 вказав, що слідчі та прокурори у кримінальному провадженні №0000060 від 09.04.2022 року за ознаками ч.3 ст.201-2 КК України допустили фактичне відчуження належного йому автомобіля марки Audi Q5, н.з. НОМЕР_1 на потреби Збройних Сил України, який визнаний речовим доказом та на який ухвалою слідчого судді від 13.05.2022 року накладено арешт…Однак, у ході проведення досудового розслідування кримінального провадженні на даний час не встановлено будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про вчинення слідчими ГУНП в Тернопільській області, які проводили досудове розслідування та прокурорами Тернопільської обласної прокуратури, які здійснювали процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000060 від 09.04.2022 року протиправних дій з арештованим майном, яке належить ОСОБА_3 , а отже відсутні очевидні та достатні підстави вважати, що такими діями ОСОБА_3 завдано будь-яка майнова шкода..».

Частиною 1 статті 128 КПК визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом наведених норм, КПК чітко відокремлює процесуальні статуси заявника та потерпілого із різними обсягами їх процесуальних прав, а також визначає, що безумовною підставою для набуття будь-якою особою (зокрема й юридичною) статусу потерпілого у кримінальному провадженні є факт реального та безпосереднього завдання їй шкоди кримінальним правопорушенням, що дає право вимоги відшкодування такої шкоди в порядку цивільного судочинства в межах кримінального провадження за умови доведення такого факту належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин 1-5 статті 55 КПК, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Разом з цим, як було встановлено, скаржник реалізував права передбачені, статтями 220 КПК України, звернувшись до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Варто зазначити, що згідно ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Приписами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя не може втручатися в процесуальну діяльність слідчого під час здійснення ним досудового розслідування кримінального провадження та надавати вказівки які саме процесуальні дії слід вчинити.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим не виконано обов`язок щодо належного правового реагування на подану заяву ОСОБА_3 про визнання його потерпілою особою. А тому, вимоги скарги щодо скасування постанови від 25 листопада 2022 року слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000059 від 03.09.2022 року є обґрунтованими. Крім цього, слідчий суддя вважає, що слід зобов`язати слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління ДБР розташованого у м.Львові у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000059 від 03.09.2022 року повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, у строк не пізніше трьох днів з моменту надходження ухвали слідчого судді. При цьому, слід врахувати та ретельно перевірити твердження ОСОБА_3 у поданій ним заяві про визнання його потерпілим від 10.11.2022 року про те, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 18.07.2022 року, а також в ході допиту його в якості свідка, він надавав покази, які підтвердив наданням копій відповідних документів про те, що внаслідок протиправних дій по передачі у володіння, користування та розпорядження третіх осіб належного йому майна, зокрема автомобіля марки Audi Q5, н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 йому заподіяно майнову шкоду на суму еквівалентну 12500 євро, що станом на день подачі заяви складає 444 125 грн. При цьому, при прийнятті рішення з цього приводу, врахувати, що в силу вимог ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також те, що згідно положень ст..388 КК України, предметом посягання є майно на яке було накладено арешт та яке згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 ..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,3, 38, 40-1, 110, 303-307, 284, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000059 від 03.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову від 25 листопада 2022 року слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000059 від 03.09.2022 року.

Зобов`язати слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління ДБР розташованого у м.Львові у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000059 від 03.09.2022 року повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, у строк не пізніше трьох днів з моменту надходження ухвали слідчого судді.

У решті вимог скарги, відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1