Справа № 203/42/20
Провадження № 1-кп/0203/168/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002822 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого водієм ДФ ПАТ Укртелеком, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України.

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2019 року приблизно о 15-30 год. водій ОСОБА_4 керуючи власним, технічно справним автомобілем «Рено» р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом по пр. Пушкіна збоку вул. Воскресенської в напрямку вул. А.Фабра в м. Дніпро. Під час руху, ОСОБА_4 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього ругу, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись заднім ходом, не забеспечив безпеки дорожнього руху, не переконався , що не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, в результаті чого, в районі будинку №1 по пр. Пушкіна в м. Дніпро скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка стояла позаду його автомобіля на смузі його руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки у нижній третині зі зміщенням відламків, закритого перелому шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, двох синців по передній поверхні правого променево-п`ясного суглобу по променевого краю, по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, ділянки осадження по передній поверхні лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово медичної експертизи за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком на 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось у тому, що водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Рено» р.н. НОМЕР_1 , згідно висновку судово автотехнічної експертизи №11/10.1/1381 від 13.12.2019, порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, які свідчать:

П 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», невиконання якого, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, як: керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно 21 листопада 2019 року приблизно о 15-30 год. керував автомобілем «Рено» р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом по пр. Пушкіна збоку вул. Воскресенської в напрямку вул. А.Фабра в м. Дніпро, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка стояла позаду його автомобіля. Цивільний позов не визнав, вважаючи його завищеним

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердила. Цивільний позов просила задовольнити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що у листопада 2019 року він знаходився у своєму автомобілі в парковочном кармані на пр.Пушкіна. Бачив, як автомобіль сірого кольору почав іхати заднім ходом, в результаті чого збив жінку, яка стояла позаду. Водій сірого автомобіля зразу вийшов з нього та почав оказувати першу медичну допомогу.

Визнавальні показання в ході судового засідання обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України також підтверджується письмовими матеріалами провадження:

-Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою від 21.11.2019.

/ Т.1, а.с. 6-12/;

-Висновком з КП «ОМПЦЗЛ`ДМР» від 30.11.2019 виданого на ім`я ОСОБА_4 , відповідно до якого у останнього 21.11.2019 ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння не виявлено.

/Т.1, а.с.15/;

- Довідкою від 21.11.2019 з КЗ «Міська клінічна лікарня №16» ДМР виданої на ім`я ОСОБА_6

/Т.1, а.с. 16/;

-Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 22.11.2019, якою визнано речовим доказом автомобіль «Рено» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

/Т.1, а.с.25/;

-Характеристикою з ДФ ПАТ «Укртелеком»., відповідно до якої ОСОБА_4 характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи.

/Т.1, а.с. 38/;

-Заявою про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_6

/Т.1, а.с.53/;

-Висновком експерта №3774е від 18.12.2019 відповідно до якого, виявлені у потерпілої ОСОБА_6 клінічно встановлений діагноз «закрита тупа травма грудної клітини. Забій грудної клітини».

/Т.1, а.с.63-66/;

-Висновком експерта №11/10.1/1381 від 13.12.2019.

/Т.1, а.с.70-72/;

Наведені вище докази по суті співпадають, не суперечать один одному, а тому суд визнає їх достовірними, належними та допустимими.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даної справи, у зв`язку із чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину.

Підводячи підсумок викладеному суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого, яка виразилась в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Так, обтяжуючих відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

В якості пом`якшуючих відповідальність обставин суд визнає щире каяття, визнання вини.

Крім того, суд також враховує і те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в психіатра не перебуває, критично відноситься до вчиненого, розкаявся, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, враховуючи думку прокурора, потерпілої, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе не в умовах ізоляції її від суспільства із призначенням покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Судом встановлено, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.286 КК України, віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш судовий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд приходить до твердого переконання, що за наведених обставин і призначення саме таких виду та розміру основного покарання мета та індивідуалізація покарання буде досягнута.

Розглядаючи заявлений потерпілою ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 300 000 грн., суд вирішує, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд приходить до висновку, що цивільний позов про стягнення 300 000 грн. моральної шкоди є завищеним, позов необхідно задовольнити частково, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», приймаючи до уваги глибину, характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних і моральних страждань, перенесених потерпілим, вимушених змін в організації життя, наслідки отриманої травми, вік потерпілого, принцип співмірності, враховуючи інші конкретні обставини по справі, суд оцінює в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. При цьому суд також виходить із загальних засад кримінального провадження - принципів верховенства права, рівності перед законом і судом, принципу поваги до людської гідності, змагальності та доведеності перед судом переконливості поданих доказів. Суд приходить до твердого переконання, що визначений розмір завданої моральної шкоди є достатнім і співмірним.

Речові докази по даному кримінальному провадженню підлягають розподілу відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, п. п.1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік, поклавши на нього наступні зобов`язання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 спричинену моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи:№ 11/10.1/1381 від 13.12.19 1256,08 грн.

Речові докази:

Автомобіль «Рено» р.н. НОМЕР_1 залишити за належністю ОСОБА_4 .

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1