ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 685/274/22

Провадження № 11-кп/4820/138/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002285 від 18.11.2021, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених статтею 166 та частиною 2 статті 270 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст. 166 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки шість місяців;

- за ч. 2 ст. 270 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років.

Призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком п`ять років.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Григорівське Вознесенського району Миколаївської області, зареєстровану по АДРЕСА_1 , фактично проживаючу по АДРЕСА_2 , громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, заміжню, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимої,

визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених статтею 166 та частиною 2 статті 270 КК України, та призначено їй покарання:

- за ст. 166 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років;

- за ч. 2 ст. 270 КК України у виді позбавлення волі строком шість років.

Призначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком шість років.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави 14072,84 грн. (Чотирнадцять тисяч сімдесят дві гривні 84 коп.) витрат на проведення експертиз №№ СЕ-19/123-21/9534-ФХД, СЕ-19/123-21/9533-ФХД, КСЕ-19-22/3991, СЕ-19/123-22/478-ПТ.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України

2020 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою покращення опалення шляхом внесення конструктивних змін у наявне пічне опалення, вмонтував у грубку металеву решітку, яку розташував над топковим отвором грубки, що призвело до фактичного доступу з житлової кімнати до відкритого полум`я в топці грубки.

Також ОСОБА_8 , у порушення вимог п. 2.6 розділу IV «Загальні вимоги пожежної безпеки до інженерного обладнання» затверджених наказом МВС України від 30 грудня 2014 року № 1417 «Правил пожежної безпеки в Україні», у цьому ж будинку не вжив заходів щодо встановлення металевого листа при експлуатації пічного опалення для захисту підлоги з горючих матеріалів, який має встановлюватися під топковими дверцятами (топковим отвором) розміром 0,7 м. Х 0,5 м. та розташовуватися своїм довгим боком вздовж печі.

В подальшому ОСОБА_8 , легковажно ставлячись до вищезазначених заборон при експлуатації опалення та недоліків у конструкції груби, діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не дотримуючись встановлених заборон, розмістив дитячі ліжка та речі побутового вжитку на відстані близько одного метра від топкового отвору печі та прикритого самостійно встановленою металевою решіткою отвору в самій топці, розташованою над топковими дверцятами.

17 листопада 2021 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , запалила вогонь в печі однієї з житлових кімнат, в якій перебували її малолітні діти ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та впродовж усього дня підтримувала вогонь у цій печі, підкидаючи дрова у полум`я.

В той же день близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_9 , маючи намір придбати продукти харчування в місцевому магазині та зустріти з роботи свого чоловіка ОСОБА_8 , легковажно ставлячись до заборони користування печами, які мають тріщини, та заборони залишення печей, які топляться, без догляду або доручати нагляд за ними за малолітніми дітьми, передбаченою пунктом 2.13 розділу IV «Загальні вимоги пожежної безпеки до інженерного обладнання» Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30 грудня 2014 року № 1417, діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, без нагальної потреби залишила будинок, в якому знаходилися четверо її малолітніх дітей, які спали в кімнаті, де встановлена топка печі, закрила за собою двері та пішла в центр села Медисівка, де в той час перебував її чоловік.

В подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , являючись батьками ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_16 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_17 , крім того, матір`ю малолітньої ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якими разом проживали по АДРЕСА_1 , ігноруючи вимоги статті 150 Сімейного кодексу України, якою визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та усвідомлюючи можливість їх настання, перебували спільно на автобусній зупинці, яка розташована в центрі села Медисівка, знаючи про перебування чотирьох малолітніх дітей без нагляду у будинку з несправною піччю, в які горить вогонь.

Під час відсутності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , близько 20 год. 00 хв. 17 листопада 2021 року через вищезазначені несправності в грубці і порушення правил пожежної безпеки при експлуатації печі на твердому паливі, загорілися легкозаймисті речі побутового вжитку, що знаходилися впритул до печі, і в будинку виникла пожежа.

В цей час малолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які залишилися без нагляду в будинку, перебуваючи в безпорадному стані, обумовленому низьким віковим, фізичним та розумовим розвитком, після виникнення пожежі не змогли залишити приміщення будинку, вдихали отруйні продукти горіння, внаслідок чого від гострого отруєння чадним газом (оксидом вуглецю) померли.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Вказує, що у справі є ще одна обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , а саме активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що полягає у визнанні ним вини як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства, та його участь у проведенні слідчого експерименту.

Зазначає, що на утриманні ОСОБА_8 є малолітня дитина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та призначене ОСОБА_8 покарання не перевищує 5 років, можливо звільнити останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок відносно ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання, призначити ОСОБА_9 покарання за ст.166 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.270 КК України у виді 3 років позбавлення волі, остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 3 роки і на підставі ст.75 КК України або ст.79 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням, встановивши відповідний іспитовий строк.

Вказує, що судом першої інстанції не зазначено всіх обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, а саме активне сприяння розкриттю злочину.

Зазначає, що злочини вчиненні з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, оскільки ОСОБА_9 не передбачала можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Звертає увагу і на те, що згідно характеристик в ОСОБА_9 пройшли позитивні зміни, вона змінила спосіб життя, влаштувалась на роботу, позитивно характеризується по місцю роботи та проживанню, що свідчить, що вона стала на шлях виправлення, станом на 25 жовтня 2022 року ОСОБА_9 перебуває на 32 тижні вагітності.

Вважає, що призначене покарання у виді 6 років позбавлення волі є занадто суворим.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будь - ким із учасників судового процесу, в тому числі і самим обвинуваченим.

Кваліфікація злочинних дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст. 166 КК України, як злісне невиконання своїх батьківських обов`язків по догляду за дітьми, що спричинило тяжкі наслідки та за ч.2 ст.270 КК України, як порушення вимог пожежної безпеки, що спричинило загибель чотирьох дітей, є вірною.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням осіб обвинувачених, ступеня тяжкості вчиненого ними злочинів, суспільну небезпечність вчиненого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання судом враховано, що остання щиро розкаялася у вчиненому, що виразилося в усвідомленні в судовому засіданні протиправності вчиненого та щирому жалю з цього приводу, намагалися надавати допомогу потерпілим в межах своїх знань та вмінь і наведені обставини пом`якшують покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції не встановлено, не знаходить таких і суд першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_17 раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУПАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей» за залишення 27 лютого 2020 року своїх малолітніх дітей без нагляду у будинку, створивши загрозу їх життю та здоров`ю, постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2020 року справа закрита у зв`язку з малозначністю, від адміністративної відповідальності її було звільнено, обмежившись усним зауваженням.

Станом на день розгляду справи в суді першої інстанції вона перебувала на 8-му місяці вагітності.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом враховано, що останній щиро розкаявся у вчиненому, що виразилося в усвідомленні в судовому засіданні протиправності вчиненого та щирому жалю з цього приводу, намагалися надавати допомогу потерпілим в межах своїх знань та вмінь і наведені обставини пом`якшують покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_8 в частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України судом визнано перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані їх злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

Не підлягають задоволенню і вимоги захисників про звільнення обвинувачених від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Адже, як випливає зі змісту ст.75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже, ст.75 КК України підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Разом з тим, колегія суддів з огляду на дані про особу обвинувачених, враховуючи наслідки вчинених злочинів, вважає, що досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинувачених від суспільства є неможливим. А тому застосування до обвинувачених інституту умовного звільнення за обставин даної справи буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченим судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає.

Підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3