Справа №295/3568/23
УХВАЛА

Іменем України

28.03.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши внесене старшим дізнавачем СД відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000180, зареєстрованого 06.09.2022 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , клопотання про арешт майна та додані до клопотання матеріали,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся із указаним клопотанням, в якому послався на те, що сектором дізнання відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 від 06.09.2022 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Житомирської окружної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в травні 2022 року ОСОБА_5 , зловживаючи довірою, під приводом купівлі транспортного засобу заволодів грошовими коштами у сумі 50 000 грн., належними ОСОБА_6 , спричинивши останньому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Під час досудового розслідування допитано потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що у квітні 2022 року на польському сайті «Ото-мото» він натрапив на оголошення щодо продажу автомобіля «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_1 , 2004 р.в., білого кольору, вартістю 6 700 злотих. Так як на той час в Україні діяв Закон «Про безкоштовне розмитнення автомобілів» ОСОБА_6 вирішив придбати зазначений автомобіль для власних потреб. В телефонному режимі ОСОБА_6 домовився зі своїм знайомим ОСОБА_7 , який на той час тимчасово проживав у Польщі, про те, що останній придбає зазначений автомобіль та прижене його в Україну. В подальшому ОСОБА_6 для придбання зазначеного автомобіля перерахував грошові кошти у сумі 50 000 грн. на банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 . Після отримання грошових коштів ОСОБА_9 придбав зазначений автомобіль, однак у власність ОСОБА_6 його не передав. В подальшому ОСОБА_9 звернувся до територіального сервісного центру 1841 та подав заяву на реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Passat» з VIN № НОМЕР_3 , привезеного з-за кордону, який зареєстровано під №573375256 від 25.05.2022, та відповідно встановлено реєстраційний номер НОМЕР_4 . Таким чином, транспортний засіб було зареєстровано на гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За словами дізнавача, в раховуючи те, що гр. ОСОБА_5 отримав грошові кошти на придбання вказаного автомобіля від ОСОБА_6 та, придбавши його, не передав останньому, а також грошові кошти не повернув, існують сумніви щодо законності перебування транспортного засобу у власності ОСОБА_5 , а тому виникла необхідність в накладені арешту на вказаний транспортний засіб, який є предметом вчинення кримінального правопорушення, а саме на автомобіль марки «Volkswagen Passat» з VIN № НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 25.05.2022.

Посилаючись на положення ст. 170 КПК України, завдання арешту майна, на необхідність проведення у кримінальному провадженні судових експертиз, дізнавач за погодженням із прокурором просить накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat» з VIN № НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 25.05.2022 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 25.05.2022, а також позбавити третіх осіб можливості користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Дізнавач ОСОБА_3 та власник майна гр. ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши й дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із витягу з кримінального провадження №0000180 від 06.09.2022, підрозділом дізнання відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування за фактом заволодіння належними ОСОБА_6 грошовими коштами шляхом зловживання довірою (шахрайство), із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України, та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки згідно положень ст. 171 КПК України наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само по собі клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, дізнавач, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, зважаючи на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

З огляду на обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, відсутність постанови про визнання майна речовим доказом як окремого процесуального документа, слідчий суддя вважає за доцільне відмовити в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1