Справа № 521/4812/14-к
Номер провадження:1-кп/521/26/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з секретарем ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001703 від 02.03.2014 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівки, Болградського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, зі слів працюючого на будівництві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, суд
В С Т А Н О В И В:
На розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001703 від 02.03.2014 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 подано через канцелярію суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та разом з ним було подано клопотання про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно нього.
Ухвалою суду від 29.06.2022 року було надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та оголошено останнього у розшук. Судове провадження відносно обвинуваченого зупинено до його розшуку.
Відповідно до протоколу затримання особи, обвинуваченої у вчиненні злочину від 23.10.2022 року, обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 29.06.2022 року.
Прокурором під час підготовчого судового засідання підтримано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , мотивуючи наявністю обставин, що дають підстави підозрювати обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які підтверджуються доказами, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акту та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та вважали за можливе застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби.
Дослідивши обвинувальний акт та додані матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017, У справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України, вбачається, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність обрання (продовження) запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань.
Так, в підготовчому судовому засіданні прокурор звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001703 від 02.03.2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.
Враховуючи, що судом ще не досліджувалися матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінальному правопорушенні.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину.
Вирішуючи питання про застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, має неповну середню освітою, не одружений, зі слів працює на будівництві, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимий.
З клопотання вбачається зазначає, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 є ризик переховування останнього від суду з метою уникнення відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Суд зауважує, що ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України. Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснить дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити обвинуваченим такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, суддею повинно бути обрано такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку обвинуваченого.
Прокурором доведено, а судом встановлено існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду.
В частині наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), суд приходить до переконання про необґрунтованість вказаного ризику, оскільки стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовується, на підставі та в зв`язку з якими обставинами, вони прийшли до вказаних переконань, адже відомостей про те, що ОСОБА_6 раніше судимий, суду не надано.
Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
Враховуючи позицію прокурора в судовому засіданні та відомості, які отриманні судом під час розгляду клопотання, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено лише обставини встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При врахуванні тяжкості злочину потрібно враховувати раціональний зміст та ступінь суспільної небезпечності цієї особи, який дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечило 6 презумпції невинуватості.
Отже, застосування найсуворішого запобіжного заходу повинна оцінюватись не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, аби попереднє ув`язнення не виявилось невиправданим.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом.
Вищезазначені обставини свідчать про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, який, на думку суду, забезпечить належну подальшу процесуальну поведінку останнього.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Посилання сторони захисту про наявність у ОСОБА_4 тимчасового житла на території м. Одеси суд не приймає до уваги, оскільки вказане житло не перебуває у обвинуваченого у власності чи правах оренди (нотаріально засвідченого), тобто суд позбавлений можливості пересвідчитись чи дійсно ОСОБА_4 проживає за даною адресо. У зв`язку з цим, судом враховується, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, саме тому за вказаною адресою, на переконання суду, можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби.
З огляду на викладене в сукупності, суд приходить до переконання про можливість застосування в рамках даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у певний період доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що забезпечить право обвинуваченого на працю, належний рівень життя та відповідатиме меті та завданням кримінального провадження, та в повній мірі узгоджуватиметься з нормами національного законодавства.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 314, 372 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001703 від 02.03.2014 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України відмовити.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною останньому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.
Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з-під варти в залі суду та роз`яснити обвинуваченому його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у зазначений період доби.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- не відлучатись за межі місця проживання з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, окрім необхідності переміщення до укриття під час сигналу тривоги в період воєнного стану в Україні або отримання невідкладної медичної допомоги;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати до прокурора або суду за першою вимогою.
Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуватиме під домашнім арештом покласти на співробітників ГУНП в Одеській області за місцем проживання обвинуваченого.
Строк дії ухвали суду становить 2 (два) місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 24.10.2022 року та припиняє свою дію 24.12.2022 року.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1