Справа № 535/1981/22
Провадження № 1-кп/535/215/22
ВИРОК
іменем України

09 листопада 2022 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000053 від 19.01.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживачого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимого;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 в період часу з 14 вересня 2021 року по листопад 2021 року, більш точний час під досудового розслідування не встановлено, перебував у будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 ; де у нього через скрутне матеріальне становище виник прямий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. В подальшому впевнившись, що власник домоволодіння та інші мешканці будинку відсутні, маючи вільний доступ до усіх приміщень будинку, ОСОБА_3 , заздалегідь будучи обізнаним про наявність дорогоцінностей та грошових коштів у ОСОБА_5 та їх розташування, увійшов до кімнати останньої, та продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, здійснив крадіжку грошових коштів у сумі 3 000 гривень, які знаходилися під наволочкою подушки на ліжку ОСОБА_5 . Після чого, покинув місце вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріального збитку на суму 3000 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 , в період часу з кінця 2021 року до 08 січня 2022 року, більш точний час під досудового розслідування не встановлено, перебував у будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 ; де у нього через скрутне матеріальне становище виник прямий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Впевнившись, що власник домоволодіння та інші мешканці будинку відсутні, маючи вільний доступ до усіх приміщень будинку, ОСОБА_3 , заздалегідь будучи обізнаним про наявність дорогоцінностей та грошових коштів у ОСОБА_5 та їх розташування, діючи повторно, увійшов до кімнати останньої, та продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, здійснив крадіжку виробів і золота які знаходилися під наволочкою подушки на ліжку ОСОБА_5 а саме: золотий ланцюжок, 585 проби, 45 розміру, вагою 2,05 г вартістю 2 665,00 грн. Після чого, покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріального збитку на суму 2 665,00 грн.

Крім того, в період часу з початку вересня 2021 року до 14 вересня 2021 року, більш точний час під досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 перебував у будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 ; де у нього через скрутне матеріальне становище виник прямий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. В подальшому впевнившись, що власник домоволодіння та інші мешканці будинку відсутні, маючи вільний доступ до усіх приміщень будинку, ОСОБА_3 , заздалегідь будучи обізнаним про наявність дорогоцінностей та грошових коштів у ОСОБА_5 та їх розташування, діючи повторно, увійшов до кімнати останньої, та продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, здійснив крадіжку виробів із золота, а саме: золотий браслет «бісмарк», 585 проби, вагою 10 г, вартістю 13 000,00 грн; 4 золоті кільця з камінням білого кольору, 585 проби, загальною вагою 10 г, вартістю 13 000,00 грн; золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 20 г, вартістю 26 000,00 грн; золотий браслет, 585 проби, вагою 13 г, вартістю 16 900,00 грн. Після чого, покинув місце вчинення кримінальною правопорушення разом з викраденим майном, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріального збитку на суму 68 900,00 грн.

Крім того, в період часу з 08 січня 2022 року до 22 січня 2022 року, більш точний час під досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 перебував у будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 ; де у нього через скрутне матеріальне становище виник прямий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Впевнившись, що власник домоволодіння та інші мешканці будинку відсутні, маючи вільний доступ до усіх приміщень будинку, ОСОБА_3 , заздалегідь будучи обізнаним про наявність дорогоцінностей та грошових коштів у ОСОБА_5 та їх розташування, діючи повторно, увійшов до кімнати останньої, та продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, здійснив крадіжку виробів із золота, а саме: золотий підвіс, 585 проби, вагою 0,29 г, які знаходилися під наволочкою подушки на ліжку ОСОБА_5 , вартістю 377,00 грн. Після чого, покинув місце вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріального збитку на суму 377,00 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися:
- у крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України;

- у крадіжках, тобто таємному викраденні чужого майна, вчинених повторно, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факти і обставини їх вчинення, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні вище зазначених кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Матеріали кримінального провадження містять дані на підтвердження того, що обвинувачений визнав свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях та всі обставини, які ставляться йому в провину, щирий жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки та бажання виправити ситуацію, яка склалася, і нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття ОСОБА_3 визнається судом обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшую покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі в межах санкції частини цієї статті та за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ч. 1 ст. 70 КК України, принципів необхідно застосувати до ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд крім даних про особу винуватого та обставин, які пом`якшують покарання, враховує число кримінальних правопорушень, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.
Отже, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, дані про особу обвинуваченого, можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Питання про долю речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до статей 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДІ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса судових експертиз: № 14106/16942 від 02.08.2022 у розмірі 1 887,70 грн;№ 22076/22648-22649 від 12.10.2022 у розмірі 2 831,55 грн; № 22074/22650 від 12.10.2022 у розмірі 1887,70 грн.

Речові докази: гарантійний талон на золотий ланцюжок та гарантійний талон на підвісок, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження, повернути потерпілій ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1