Справа № 464/3826/21
пр.№ 1-кп/464/142/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження № 464/3826/21, внесене 08.03.21. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє - вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.11.20. (справа № 450/1947/20) за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання - арешт на строк 3 місяці, покарання відбуте, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 , -

учасники провадження - представник потерпілого ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» ОСОБА_6 , -

з участю його учасників, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 07 березня 2021 року близько 19.50 год в приміщенні торгового центру «АРСЕН» на просп.Червоної Калини,60 у м.Львові, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав майно потерпілого ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ», а саме: пляшку горілки «Козацька Рада» ємністю 0,7 л вартістю 143,55 грн, безалкогольний напій фірми «Mirinda» ємністю 2 л вартістю 17,60 грн, упаковку фісташок торгової марки «Big Bob» вагою 90 г вартістю 65,40 грн, дві упаковки мармеладних жувальних цукерок «Sour Tubes Mini Chupa Chups» вагою 70 г вартістю 25,69 грн та пиріг із зеленою цибулею та яйцем вагою 300 г вартістю 13,71 грн, а всього майна на загальну суму 286,65 грн, після чого помістив викрадене в свій рюкзак чорного кольору та пройшов повз каси, не здійснивши оплати. Однак ОСОБА_3 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони за межами кас.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Обвинувачений скористався своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України та ст.42 КПК України, відмовившись від надання суду показань, із запереченням своєї провини і дачею відповідей лише на ті питання, які вважав необхідними.

Суд, дослідивши надані докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст.321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження та надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного відстоювання сторонами обвинувачення та захисту їх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст.337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дійшов до обґрунтованого висновку щодо винуватості обвинуваченого з наступних підстав.

Представник потерпілого ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» ОСОБА_6 суду показала, що 07 березня 2021 року ввечері охоронець ОСОБА_7 повідомив, що невідомий чоловік пройшов за каси, не виклавши товар, та був зупинений. Після цього викликано наряд поліції. Особисто переглядала відеозапис з місця події, з якого видно, що затриманий чоловік викрадає товари з торгового залу. Ствердила, що викрадені товари товариству повернуті, вартість викраденого становила: за закупівельними цінами без ПДВ - 286,65 грн та з ПДВ - 343,98 грн; за цінами реалізації без ПДВ - 381,66 грн та з ПДВ - 457,99 грн. Цивільного позову не заявляють. Адміністратором магазину подано заяву про вчинення злочину.

Досліджуючи показання представника потерпілого, попередженого про кримінальну відповідальність та приведеного до присяги, суд дійшов висновку, що, навіть, незважаючи на тривалий час, який сплив після події, такі є логічними та послідовними, відсутні підстави для ненадання віри таким.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.03.2021 з фототаблицями з приміщення супермаркету «АРСЕН» на просп.Червоної Калини,60 у м.Львові вилучено: пляшку горілки «Козацька Рада» ємністю 0,7 л, пляшку газованої води «Mirinda» ємністю 2 л, пиріг із зеленою цибулею та яйцем вагою 300 г, упаковку фісташок торгової марки «Big Bob» вагою 90 г, дві упаковки мармеладних жувальних цукерок «Sour Tubes Mini Chupa Chups» вагою 70 г кожна. На фототаблиці, що є додатком до протоколу огляду місця події (ст.105 КПК України) відображено вилучені речі та обвинуваченого, особу якого можливо встановити по тілобудові та зовнішньому вигляду. У подальшому вилучені продукти харчування оглянуті у відповідності з протоколом від 25.03.2021 з фототаблицею та постановою слідчого від 25.03.2021 визнано речовими доказами, повернуто представнику потерпілого під розписку. Клопотань сторони захисту про огляд перелічених речових доказів у судовому засіданні не надходило.

Захисником заявлено клопотання про визнання протоколу огляду місця події (похідними доказами) недопустимим, а обвинувачений вказує на непроведення відеофіксації такої слідчої дії, незважаючи на його прохання.

За ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи питання про застосування правил ст.87 КПК України до наданих сторонами доказів, ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч.1 ст.87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу в контексті ч.1 ст.87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

Саме такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к, від 12.11.2019 у справі № 236/863/17 та від 28.01.2020 у справі № 359/7742/17.

За положеннями ст.237 КПК України (у відповідній редакції) з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів. Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

Як регламентовано ст.107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними (у відповідній редакції).

Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом (ст.223 КПК України).

Із протоколу огляду слідчої дії вбачається, що такий складено у присутності чоловіка, який представився ОСОБА_8 , жодних своїх анкетних даних не повідомив та від дачі будь-яких пояснень відмовився.

У судовому засіданні понятий ОСОБА_9 , допитаний у порядку ст.223 КПК України як свідок проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, достеменно підтвердив виконання вимог ст.223 КПК України та викладені у протоколі обставини щодо знаходження в супермаркеті на місці події саме обвинуваченого, якого він безсумнівно упізнав у судовому засіданні та поблизу якого вилучалися продукти харчування. Обвинувачений не спростовував своєї причетності до скоєного, однак його особу на той час установити було неможливо - назвав себе тільки іменем ОСОБА_8 . По спливу значного часу не зміг пригадати коли саме ОСОБА_8 озвучено питання відеофіксації. Місце події фотографувалось поліцією.

Захистом не наведено та судом не встановлено підстав недовіряти показанням указаного свідка.

Протокол огляду місця події складений із дотриманням вимог КПК України, підписаний понятими, заперечень до протоколу від них не надходило.

Зважаючи на конкретні обставини справи, органом досудового розслідування ужито всіх заходів для забезпечення прав обвинуваченого, такий з власної ініціативи знехтував ними та не скористався повноцінною участю у проведенні вказаної слідчої дії. Відсутність достовірних доказів щодо наявності клопотання обвинуваченого про відеофіксацію слідчої дії, ураховуючи здійснення фотозйомки та показань понятого, у цілому жодним чином не впливає як на правильність перебігу процесуальної дії, так і на відображення її результатів.

Окремо суд акцентує увагу на взаємовиключні та суперечливі показання обвинуваченого, який вказує на свою відсутність при огляді місця події та одночасно покликається на заявлення ним же під час такого клопотань. Така позиція розцінюється як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Підсумовуючи наведене, у ході судового слідства не встановлено порушення, яке б зумовлювало визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом, а тому доводи захисту є безпідставними.

На запит органу слідства потерпілим надано диск з відеозаписом із камер спостереження, який оглянуто слідчим згідно із протоколом огляду предметів від 12.04.2021 та у судовому засіданні. З`ясовано, що на такому відображено як 07 березня 2021 року о 19.40 год обвинувачений в торговій залі бере корзину для закупівлі товарів, в яку кладе товар. У подальшому прямує до виходу, перетинає межу каси самообслуговування, не оплативши за товар. У присутності охоронця торгової зали викладає вміст сумки на касовий стелаж. Диск (оптичний носій) постановою слідчого від 12.04.2021 визнано речовим доказом у справі.

Обставини виявлення та вчинення правопорушення підтверджуються рапортом інспектора УПП у Львівській області, який прибув на виклик на місце події.

На запит органу слідства потерпілим надано документи щодо викраденого товару, а саме: видаткові накладні, акт, товарно-транспортну накладну, відомості про вантаж, накладну-вимогу.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.04.2021 з додатком - відеозаписом (диск) до нього, продемонстрованим у судовому засіданні, за участю обвинуваченого та його захисника ОСОБА_10 , де обвинувачений показав про обставини того дня і підтвердив факт крадіжки продуктів харчування саме у тій послідовності, яка мала місце.

Безпідставними є твердження захисника обвинуваченого щодо порушення права на захист під час проведення цієї слідчої дії, адже така відбувалась з участю його захисника. Жодних даних, з яких суд міг би оцінити порушення права на захист, стороною захисту не надано. З будь-якими заявами, скаргами тощо ні обвинувачений, ні його захисник в жодні органи, як ствердив ОСОБА_11 , не звертались.

Перелічені письмові та електронні докази не містять протиріч та доповнюють один одного, підстав для визнання доказів недостовірними не встановлено.

У постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 750/5745/15-к зроблено висновок про те, що відповідно до ч.2 ст.92 КПК обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає, однак такий обов`язок виникає лише у разі, якщо допустимість доказу ставиться під сумнів. Це випливає із засади диспозитивності, яка надає сторонам процесу можливість визначати, серед іншого, і обсяг дослідження доказів у суді. Таким чином, законодавець створив можливість обмежити судовий розгляд з`ясуванням спірних обставин справи, а щодо безспірних - спиратися на їх визнання сторонами. Інші аргументи щодо недопустимості доказів, аніж спростовані вище, стороною захисту не наводились.

Виходячи із положень ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на прокурора (ст.92 КПК України), на виконання яких останнім надано, а судом за правилами ст.94 КПК України оцінено докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні цього злочину.

Положеннями ст.17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Досліджені та проаналізовані у ході судового розгляду докази в сукупності та взаємозв`язку, які зібрані стороною обвинувачення відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими, беззаперечно та безсумнівно підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Такі діяння органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

В основу обвинувального вироку суд покладає описані вище показання представника потерпілого, свідка, письмові та електронні докази, що беззаперечно вказують на обвинуваченого як особу, яка вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення. Стороною захисту не висувалось інших версій події, а відповідно судом такі не досліджувались, зважаючи на вимоги диспозитивності процесу.

У результаті безпосередньо досліджених у сукупності доказів у кримінальному провадженні суд установив дійсні обставини кримінального правопорушення: підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення про крадіжку; з метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд приміщення торгівельного закладу, де сталася крадіжка; у результаті огляду місця події вилучено речові докази - викрадене майно; про належність та вартість товару потерпілим надано відповідні документи; у ході слідчого експерименту обвинувачений на місці події показав та розповів про обставини та механізм вчинення крадіжки. Причетність та винуватість обвинуваченого у вчиненні цього злочину доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту спростовується наведеними вище оціненими об`єктивними доказами, що у повній мірі відображають картину і хронологію подій, є голослівною і розцінюється як уникнення кримінальної відповідальності за скоєне та спосіб захисту.

Витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, що використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, а тому не є процесуальним джерелом доказів та не відповідає критеріям належності. Утім наведене жодним чином не впливає на результат розгляду справи.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України.

Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі (ст.ст.4, 5 КК України).

Таким чином суд при призначенні обвинуваченому покарання ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно зі ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину й проти власності, його наслідки, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру - закінченого замаху за ч.2 ст.185 КК України з підстав, що не залежали від його волі, завдання у результаті ненасильницьких правопорушень матеріальної шкоди юридичній особі 286,65 грн, відшкодованої шляхом повернення викраденого, відсутність матеріальних претензій та цивільного позову, дані про особу винного, який заперечує провину у вчиненні злочину, має незняту і непогашену судимість, є особою молодого віку, стан здоров`я (зазначив про відсутність хвороб); згідно із висновком судово-психіатричної експертизи № 232 від 17.05.2021 ОСОБА_3 на даний час психічним захворюванням не страждає, виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що не позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в період інкримінованих дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; є неодруженим, не працює, на його утриманні відсутні будь-які особи, відсутність міцних соціальних зв`язків, під наглядом у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; обтяжуючі вину обставини ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлені; згідно із досудовою доповіддю органу пробації оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення є високою і небезпеки для суспільства - середньою, а застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Зважаючи на особу винного та фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні у їх сукупності, зважаючи на положення ст.5 та ч.3 ст.68 КК України, суд призначає покарання у мінімальних виді та розмірі, визначених санкцією статті, за якою інкриміновано дії, - арешт на строк три місяці.

Саме такий вид та розмір покарання засновані на вимогах виваженості та справедливості, відповідають принципу індивідуалізації покарання та співмірності вчиненому, є достатніми для виправлення обвинуваченого за умови тримання в ізоляції, підстави для призначення більш суворого покарання відсутні. Досягнення мети покарання, яка полягає в триманні обвинуваченого в умовах ізоляції та здійснення контролю за його поведінкою, неможливе без його реального відбування за умови негативної поведінки обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності.

На переконання суду цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови і позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

Правових підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України не встановлено, застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання у виді арешту закон не передбачає.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до положень кримінального процесуального закону зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати та інші заходи забезпечення кримінального провадження (арешт не накладався) відсутні; цивільний позов не заявлено.

Продукти харчування, що визнані речовими доказами у справі відповідно до постанови ВП № 2 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 25.03.2021 та передані на зберігання під розписку потерпілому, слід залишити по приналежності, а відеозапис на відповідному носії, що визнано речовим доказом згідно з постановою ВП № 2 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 12.04.2021 та зберігається при матеріалах провадження, - залишити при такому.

Оскільки під час судового провадження клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило та такий не застосовувався, кримінальні процесуальні підстави для його обрання відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання арешт на строк три місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Визнані речовими доказами відповідно до постанов ВП № 2 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 25.03.2021 та 12.04.2021:

-залишитиТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» продукти харчування ;

-залишити при матеріалах кримінального провадження відеозапис на відповідному носії.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1