КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1881/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002770, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені злочину, передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів до 26 лютого 2023 року.

В поданій апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази сторони обвинувачення, які б свідчили про реальність існування таких ризиків, як можливість переховування обвинуваченого від суду, знищення чи спотворення будь-яких речей, перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню тощо. Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про продовження строку тримання під вартою не враховано позитивні характеристики обвинуваченого, його працевлаштування на момент затримання, відсутність у нього судимостей.

За доводами захисника, обвинувачений ОСОБА_6 в період з 17.12.2022 по 29.12.2022 року утримувався під вартою на підставі листа головуючої судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в якому суддя посилається на ч.6 ст.615 КПК України, щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 . В той же час, з позиції сторони захисту, положення ч.6 ст.615 КПК України не дають підстави для висновку про законність перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та існування строку тримання під вартою у вказаний період.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002770 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 26 лютого 2023 року.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд врахував продовження існування ризиків, наведених прокурором у поданому клопотанні та передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим шляхом, врахувавши обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості інкримінованого злочину та дані про особу обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та інші обставини,передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про існування ризиків переховування ОСОБА_6 від органів досудового слідства та/або суду, незаконного впливу на свідків.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу надомашній арешт або особисте зобов`язання.

Діючи у межах апеляційного розгляду, колегія суддів в даному провадженні позбавлена процесуальної можливості перевірити законність тримання під вартою ОСОБА_6 в період з 17.12.2022 по 29.12.2022 року, оскільки за доводами захисника, обвинувачений у вказаний період утримувався під вартою на підставі листа головуючої судді ОСОБА_1 до ДУ «Київський слідчий ізолятор» відповідно до положень ч.6 ст.615 КПК України.

В той же час, виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеженняправа особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 26 лютого 2023 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3