Провадження № 1-кп/537/34/2022
Справа № 537/3231/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2022 в м. Кременчуці Полтавської області Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000337 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.08.2020 за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 скоїв злочин за наступних обставин:

14.05.2021 близько 11 години неподалік будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які проводили час в одній компанії з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину. В цей час, знаючи, що у лівій кишені штанів ОСОБА_6 знаходяться грошові кошти, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , стоячи навпроти ОСОБА_6 , діючи повторно, правою рукою з лівої кишені джинсів ОСОБА_6 відкрито для потерпілого та свідка ОСОБА_7 , який стояв між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , витягнув грошові кошти в сумі 850 грн., а саме 4 купюри номіналом по 200 грн. та решту грошей дрібними купюрами. Вимоги потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про повернення грошових коштів ОСОБА_4 проігнорував, після чого залишив місце вчинення злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України, так як обвинувачений повторно відкрито викрав чуже майно

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні встановленого судом злочину - відкритому викрадені чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, не визнав. Суду пояснив, що він дійсно у вказаний день зранку в районі 16 школи м. Кременчука зустрівся із раніше знайомим ОСОБА_7 та раніше незнайомими ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_6 . Вони запропонували піти до кафе, що знаходиться в районі авторинку. Приблизно 1,5-2 години вони всі відпочивали на вулиці в кафе, вживали в невеликій кількості спиртні напої, розраховувався за все потерпілий. Коли закінчили відпочивати, вирішили піти в район Занасипу. По дорозі між ним та ОСОБА_6 виникла словесна перепалка, в ході якої вони обізвали один одного, а потім «трішки поштовхалися». Він, ОСОБА_4 , штовхнув потерпілого у плече. В ході конфлікту між ним та потерпілим став ОСОБА_7 , який хотів їх розборонити. ОСОБА_8 стояв осторонь. Після цього вони поговорили та владнали конфлікт, він разом з ОСОБА_8 пішов у напрямку школи, а потерпілий та ОСОБА_7 залишилися. Ніяких коштів у потерпілого він не забирав, потерпілий нічого не викрикував та претензій з приводу пропажі коштів не пред`являв.

Суд розцінює покази обвинуваченого ОСОБА_4 як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину, оскільки вина ОСОБА_4 у вчиненні за викладених вище обставин відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду та підтверджується сукупністю належних доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості, що безпосередньо досліджені судом.

Так, допитаний на підставі ухвали слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.05.2021 в порядку ст.. 225 КПК України слідчим суддею за участі прокурора потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що 14.05.2021 він, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими він познайомився напередодні, вирішили посидіти у кафе, що на авторинку в м. Кременчуці. Дорогою зустріли ОСОБА_4 ( дослівно: «Троцика», що спочатку назвався ОСОБА_9 »), якого запросили з собою. У кафе вони вживали горілку, відпочивали деякий час, оплачував все він, ОСОБА_6 . Коли вже йшли з кафе між ним та ОСОБА_4 почався конфлікт. ОСОБА_7 почав їх розбороняти та став між ними. ОСОБА_8 стояв неподалік. ОСОБА_4 заліз у його, ОСОБА_6 , ліву кишеню джинсів і витягнув все, що було, в тому числі грошові кошти купюрами по 200 грн., а також 20 грн. чи 10. Коли він почав вимагати повернути гроші, то ОСОБА_4 заперечив, що забрав усі кошти, визнав, що брав тільки 200 грн. Просив повернути кошти і ОСОБА_7 . На момент конфлікту у кармані у нього було приблизно 800 грн., Перед тим, як йти в кафе, він зняв з банкомату 5 разів по 1000 грн., ще близько 200 грн. у нього було, при цьому 3400 грн. він заплатив у ломбарді за викуплені телефони та купував пиво. У кафе він заплатив приблизно 700 грн., Витягнув з кишені ОСОБА_4 850 грн. Після вчинення злочину потерпілий звернувся до раніше незнайомої жінки задля того, що викликати поліцію

Показання допитаного в порядку ст.. 225 КПК України потерпілого ОСОБА_6 є допустимими, оскільки дотримано порядку, передбаченого цим положенням, в тому числі потерпілого попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, роз`яснено його права. Стороною захисту не заперечувалося, що на час допиту потерпілого існували обставини, що могли унеможливити його допит в суді, а саме, виїзд потерпілого за кордон на заробітки за візою на 6 місяців з можливістю продовження перебування за кордоном. Поважність обставин підтверджена дослідженими у суді копією візи, копією електронного квитка, копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Допит потерпілого проведений за відсутності сторони захисту, оскільки на момент його проведення жодній особі не було повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні, що відповідає вимогам ч.1 ст. 225 КПК України.

Судом вживалися всі необхідні та можливі заходи для забезпечення явки в судове засідання потерпілого ОСОБА_6 . Так, потерпілий викликався в судове засідання шляхом надіслання повістки за відомим місцем реєстрації в Україні. Судом також було зроблено запит до Державної прикордонної служби України з метою встановлення відомостей про перетин кордону України потерпілим протягом 2021-2022 років, у наданні відомостей адресатом відмовлено у зв`язку з винесенням ухвали судом не у письмовій, а в протокольній формі. Крім того, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.08.2022 надано судове доручення працівникам СВ ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області на проведення розшукових дій із встановлення місцезнаходження потерпілого ОСОБА_6 . Згідно рапорту о/у ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області від 27.09.2022 в ході проведення розшукових заходів згідно бази «Аркан» було встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 29.05.2021 року, перетнувши кордон, виїхав до Республіки Білорусь, назад до України не повертався. Відомості, викладені у рапорті, підтверджені витягом з бази «Аркан».

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати особу.

Як зазначав Верховний суд у своїх постановах, засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності.

Сторона захисту в судовому засіданні, хоча і не вважала недопустимим доказом показання ОСОБА_6 , отримані під час його допиту в порядку ст.. 225 КПК, проте вказувала на неможливість забезпечення їй можливості повно з`ясувати всі важливі обставини. Разом з цим захисником в судовому засіданні жодним чином не обґрунтовано в чому саме полягає неповнота з`ясування та яких саме обставин, та поряд з цим визнано, що показання ОСОБА_6 узгоджуються, зокрема, з показаннями безпосередньо допитаного у суді свідка ОСОБА_7 .

Судом враховується неможливість піддати потерпілого під час судового розгляду перехресному допиту при оцінці достовірності його показань та враховується їх значення у сукупності з іншими доказами. При цьому суд бере до уваги, що показання ОСОБА_6 не стали єдиною або вирішальною підставою для засудження обвинуваченого.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що приблизно у середині травня, точної дати він не пам`ятає, він познайомився з ОСОБА_6 і вони разом пішли гуляти. Гуляючи, вони зустріли раніше малознайомого йому ОСОБА_8 , а пізніше ОСОБА_4 , який до них теж приєднався. Коли зголодніли, вирішили сходити в кафе, що в районі авторинку в м. Кременчуці. Там вони розмовляли, відпочивали, вживали спиртні напої, розраховувався за все потерпілий ОСОБА_6 , навіть тоді, коли вони розбили посуд. По дорозі з кафе між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стався конфлікт, вони почали штовхатися, та, щоб їх розборонити, він став між ОСОБА_6 (до нього обличчям) та ОСОБА_4 . Всі рухи відбувалися у динаміці, вони тупцювалися на місці. В цей час ОСОБА_4 правою рукою через нього, ОСОБА_7 , заліз у ліву кишеню джинсів потерпілого та витяг звідти грошові кошти. Він чітко бачив це перед собою, оскільки стояв обличчям до потерпілого і бачив його кишеню. Купюри падали на землю, ОСОБА_4 їх підняв. ОСОБА_6 попросив повернути гроші, але ОСОБА_4 повернув тільки 200 грн. Точної суми, яку забрав ОСОБА_4 у потерпілого він вказати не може за сплином часу, проте пам`ятає, що це були 3-4 купюри по 200 грн., складені навпіл. Він теж просив ОСОБА_4 повернути кошти, оскільки ОСОБА_6 їх годував. Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , який стояв недалеко та не вмішувався у конфлікт, пішли. Також свідок відтворив у судовому засіданні механізм заволодіння грошовими коштами обвинуваченим та пояснив, що ОСОБА_4 п`яним не був. Перед тим, як іти в кафе потерпілий знімав грошові кошти в банкоматі, викупляв у ломбарді телефони та приблизно 700-800 гривень сплатив у кафе.

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_7 є послідовними й такими, що узгоджуються між собою та іншими доказами, не містять істотних суперечностей, які б впливали на кваліфікацію дій ОСОБА_4 та викликали сумнів у їх недостовірності, а тому підстави не довіряти йому у суду відсутні. Обвинувачений ОСОБА_4 суду не вказав на наявність будь-яких підстав, як у потерпілого, так і у свідка ОСОБА_7 , оговорити його.

Показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 також підтверджуються та узгоджуються з іншими доказами у справі: протоколом проведення слідчого експерименту від 27.05.2021; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2021 та довідками до них, згідно з якими потерпілий ОСОБА_6 впізнав осіб, з якими спільно проводив час 14.05.2021, вказавши ознаки, за якими проводив впізнання, в тому числі впізнав особу «Троцика», який витягнув у нього з кишені грошові кошти (згідно довідки ОСОБА_4 ); протоколом проведення слідчого експерименту від 28.05.2021 з застосуванням відеозйомки, за участі ОСОБА_7 , де свідок показав в тому числі механізм заволодіння ОСОБА_4 грошовими коштами ОСОБА_6 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2021 та довідками до них, згідно з якими свідок ОСОБА_7 впізнав осіб, з якими спільно проводив час 14.05.2021, вказавши ознаки, за якими проводив впізнання.

Також допитана судом свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона у травні 2021 року за проханням потерпілого викликала поліцію, при цьому чоловік був засмучений, плакав, був у стані сп`яніння. Наскільки вона пам`ятає, чоловік пояснював, що він отримав зарплату, сидів у кафе із знайомими, пригощав їх, а потім його побили і забрали гроші. При цьому суд вважає, що сторона захисту маніпулює деякими свідченнями свідка, вказуючи на те, що свідок ОСОБА_10 підтвердила зі слів потерпілого, що його били 3 чоловіка. Дослівно у судовому засіданні свідок вказала : «Точно він цих людей не знав…я забула скільки було, думаю, 2-3 чоловіка, іншого не пам`ятаю.».

Суд критично відноситься до показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який під час його допиту у суді вказав, що дійсно він, точної дати коли це відбувалося вказати не може, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 відпочивав у кафе, але більше він нічого не пам`ятає. При цьому зазначив, що при проведенні слідчого експерименту та при допиті його на досудовому слідстві давав неправдиві покази щодо того, що ОСОБА_4 засунув руку до кишені потерпілого та забрав грошові кошти, оскільки так йому наказали говорити працівники поліції під фізичним та психологічним тиском на нього, які застосовували щодо нього в тому числі фізичну силу.

Судом було надіслано повідомлення ТУ ДБР, розташованому у м. Полтаві, про зазначені свідком обставини застосування до нього насильства під час проведення досудового слідства та доручено провести дослідження фактів, викладених у усній заяві ОСОБА_8 . Згідно повідомлення слідчого першого СВ ТУДБР, розташованого в м. Полтаві, 03.11.2022 на виконання листа суду з приводу можливих протиправних дій працівників правоохоронних органів під час досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000393 за ч.2 ст.365 КК України.

Вказані показання ОСОБА_8 суперечать між собою, оскільки з одного боку він вказав, що нічого не пам`ятає про подію, а з іншого боку вказав на те, що надавав неправдиві пояснення при проведенні слідчого експерименту за його участі. Також свідок плутався у поясненнях щодо того, хто і коли застосовував до нього фізичну силу з метою надання неправдивих показів у даній справі: то під час вилучення телефону (вилучення відбувалося за присутності законного представника, яка заперечила факт застосування до її сина будь-якого тиску) , то у приміщенні Кременчуцького районного управління поліції, де свідок на досудовому слідстві у даному кримінальному провадженні не допитувався, що підтверджено прокурором.

Судом береться до уваги, що свідок ОСОБА_8 раніше судимий, з початку липня 2022 року та на даний час утримується з ОСОБА_4 у одній установі, а саме ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», перед допитом етапувався до суду в одному конвойному екіпажі з обвинуваченим, що не виключає можливості спілкування, не має позитивних характеристик, не відповідає критерію надійності.

Крім цього, показання ОСОБА_8 щодо застосування до нього на стадії досудового слідства насильства з боку правоохоронних органів спростовуються допитаною в суді законним представником ОСОБА_8 , який на час проведення досудового слідства був неповнолітнім, ОСОБА_11 . Так, ОСОБА_11 підтвердила добровільність участі її сина у слідчому експерименті, який проходив без будь якого тиску та примусу на нього, вказала, що він добровільно давав пояснення.

З дослідженого судом відеозапису протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 вбачається, що свідок показав місце, де відбувся конфлікт між ОСОБА_4 та потерпілим та показав як саме ОСОБА_4 (правою рукою із штанів потерпілого) витягнув грошові кошти у ОСОБА_6 .

Інші докази, надані стороною обвинувачення та дослідженні судом, не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_4 у вчинені повторного відкритого викрадення чужого майна за обставин, встановлених судом.

Сторона захисту під час судового розгляду не оспорювала належність і допустимість доказів, досліджених в судовому засіданні, разом з цим захисник вказував на неповноту судового слідства, оскільки судом було відмовлено у проведенні слідчого експерименту щодо механізму заволодіння грошовими коштами з урахуванням відстані між учасниками події, довжини рук ОСОБА_4 , який би підтвердив чи спростував фізичну можливість витягнути з кишені грошові кошти через іншу особу. Так, ухвалою суду від 09.03.2022 відмовлено захиснику обвинуваченого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту, оскільки на час заявлення клопотання в судовому засіданні було досліджено протокол проведення слідчого експерименту, в ході якого свідок ОСОБА_7 відтворив обстановку та дії учасників, свідка ОСОБА_7 безпосередньо у судовому засіданні було допитано, потерпілий ОСОБА_6 допитувався під час досудового розслідування в судовому засіданні в порядку ст.. 255 КПК України, проте на час заявлення клопотання не була очевидною неможливість його допиту у судовому засіданні безпосередньо цим судом, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 на час заявлення клопотання допитаний судом не був. Суд прийшов до переконання, що перевірити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, на даному етапі судового слідства можливо було іншим шляхом, в тому числі шляхом додаткового допиту свідка, а призначення та проведення слідчого експерименту негативно вплинуло б на строки розгляду кримінального провадження.

Суд, дослідивши всі докази в справі, вважає очевидним можливість здійснення таких дій, що не потребує додаткового проведення слідчого експерименту із вимірюванням довжини рук ОСОБА_4 та відстані між обвинуваченим і потерпілим. Механізм заволодіння коштами детально описаний потерпілим, свідком ОСОБА_7 .

Суд критично відноситься до позиції сторони захисту, що потерпілим подавалися три різні за змістом заяви про вчинення відносно нього злочину, дві з яких не долучено до матеріалів кримінального провадження, оскільки такі докази не надавалися суду і ним не досліджувалися. Прокурор заперечував наявності таких заяв у матеріалах справи, сторона захисту, окрім як зі слів обвинуваченого, не може довести їхнє існування.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину за викладених обставин є доведеною і кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України, так як обвинувачений повторно відкрито викрав чуже майно.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання, пов`язане з визначенням міри та виду покарання обвинуваченому, суд, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, скарг, заяв та повідомлень про порушення ним громадського порядку за місцем проживання не надходило, його вік, задовільний стан здоров`я, відношення до вчинених злочинів, а також те, що ОСОБА_4 раніше судимий, вчинив даний злочин під час іспитового строку.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані сп`яніння, оскільки ні сам обвинувачений, ні свідки не підтверджують перебування ОСОБА_4 на час конфлікту у стані сп`яніння, інших доказів, які б вказували на такий стан обвинуваченого суду не надано. Саме по собі вживання напоїв, що містять алкоголь під час перебування у кафе учасниками події, не підтверджують стан сп`яніння у обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 виключно в умовах ізоляції від суспільства та приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу суд вважає за необхідне обрати тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та його належну поведінку.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК.

Керуючись ст.373, 374 КПК України, суд,-

Р І Ш И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.08.2020 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12.12.2022.

Зарахувати в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 02.07.2022 по 11.12.2022.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати тримання під вартою.

Речовий доказ, мобільний телефон, повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Роз`яснити засудженому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1