17.01.2023
Справа № 642/1976/22
Провадження № 1-кс/642/66/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_6 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному проваджені № 0000804 від 04.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, старший лейтенант Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України.

Як вбачається з клопотання, у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000804 від 04.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України.

Обставини вчинення кримінальних правопорушень, в яких підзрюється ОСОБА_5 викладені слідчим письмово в клопотанні.

23.09.2022 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України і того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 слідчий підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: протоколами допитів свідка ОСОБА_7 від 20.09.2022 та від 22.09.2022, який обіймав посаду інспектора відділу підтримки УГІ ГУНП в Харківській області та до 07.04.2022 перебував у м. Ізюмі; протоколами допитів свідка ОСОБА_8 від 22.09.2022 та від 28.09.2022, яка працювала інспектором сектору кадрового забезпечення Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та перебувала на території окупованого м. Ізюм; протоколами допитів свідка ОСОБА_9 від 22.09.2022 та від 28.09.2022, який працював поліцейським відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та знає ОСОБА_5 як колегу; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 22.07.2022, який обіймав посаду поліцейського СРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 14.12.2022, який станом на 24.02.2022 обіймав посаду начальника ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 23.09.2022, який повідомив, що з кінця травня 2022 року по 08 серпня 2022 року він працював у незаконно створеному органі окупаційної адміністрації РФ «Ізюмське районне управління поліції Харківської області» на посаді, яка передбачала виконання функцій дільничного (хоча, фактично, напрямки роботи співробітників цього органу майже не відрізнялися), а певний період часу виконував обов`язки начальника дільничних і мав у підпорядкуванні 7 осіб. Одночасно, ОСОБА_5 пояснив, що до зайняття вказаної посади його примусили представники окупаційної адміністрації і військовослужбовці РФ, що систематично проводили з ним бесіди, в ході яких висловлювали погрози життю і здоров`ю його та його близьких, зокрема, матері ОСОБА_12 та колишньої співмешканки ОСОБА_13 . При цьому, до останньої, в період вагітності, приходили військовослужбовці РФ і залякували її, знаючи, що батьком дитини є саме ОСОБА_5 ; матеріалами Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України; проведеним обшуком приміщення, яке використовувалося окупаційною адміністрацією у якості органу поліції колишня будівля Центру надання адміністративних послуг АДРЕСА_1 , виявлено документи за підписом ОСОБА_5 зокрема, матеріали «ЖЕУ» та рапорти, які він складав як представник незаконного органу окупаційної адміністрації; протоколом огляду предметів і документів від 24.10.2022, виданих ОСОБА_5 під час затримання 23.09.2022; а також іншими доказами, здобутими під час здійснення досудового розслідування.

24.09.2022 на підставі ухали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_14 , відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 21.11.2022. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_15 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 було продовжено до 15.01.2023.

У зв`язку з тим, що строк дії запобіжного заходу закінчується 15.01.2023, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, ризики передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України КПК України, які враховані судом при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

В обґрунтування вищезазначених ризиків, слідчий вказує, що що підозрюваний ОСОБА_5 тимчасово окуповану територію м. Ізюм Харківської області добровільно, з іншими працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, не залишив, співпрацював з окупаційною адміністрацією, був затриманий в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, є всі підстави вважати, що він і надалі намагатиметься переховуватися від органу досудового розслідування. Також, тривалий час ОСОБА_5 є працівником Національної поліції, він володіє тактикою і методами правоохоронної діяльності, методикою проведення негласних оперативно-розшукових заходів і може використати свої знання та досвід на шкоду органу досудового розслідування.

Тому, у даному випадку інший, більш м`який запобіжний захід не тільки унеможливить забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а навпаки є підґрунтям для подальшого переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду. враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Вказані обставини створюють передумови уникнення підозрюваного від кримінальної відповідальності переховуватися від органу досудового розслідування або суду.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, зокрема, у тому, що він перейшов на бік ворога ЗС РФ в умовах воєнного стану. Зазначене обумовлює те, що підозрюваний, імовірно, може вживати заходів (як на окупованій, так і підконтрольній Україні території) з тим, щоб знищити службові документи, які були складені ним, як представником незаконного органу окупаційної адміністрації РФ.

Підозрюваному ОСОБА_5 достовірно відомі місця проживання співробітників правоохоронних органів, ветеранів АТО/ООС, які він міг повідомляти представникам окупаційних військ. Факт прибуття ОСОБА_5 до місця проживання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою реалізації функцій представника окупаційної адміністрації та вилучення особистих документів співробітників Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області підтверджується показаннями вказаних свідків. Також встановлено, що допитаних на цей час свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які безпосередньо вказують на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила злочин, підозрюваний знає особисто та може вчинити незаконний вплив на свідків як особисто, так і через інших осіб, враховуючи тривалий час його роботи в правоохоронних органах, розгалужені зв`язки як серед правоохоронців, так і інших осіб, на яких може здійснити вплив.

З огляду на це, під ґрунтом несення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, не можна виключати об`єктивного ризику здійснення ОСОБА_5 тиску та впливу на свідків, з метою схилення їх до надання неправдивих показань, у тому числі висуненням погроз спричинення шкоди здоров`ю або позбавленням життя. Зазначений ризик підвищується з тих підстав, що ОСОБА_5 , співпрацював з окупаційними військами, може бути озброєний, і в силу тривалого часу заняття посади у Національній поліції, володіє навичками застосовування вогнепальної зброї і прийомів рукопашного бою.

При цьому, досудове розслідування триває, свідки вчинення протиправних дій ОСОБА_5 встановлюються після звільнення тимчасово окупованих територій Харківської області.

Підозрюваному ОСОБА_5 достовірно відомі способи і методи проведення оперативно-розшукової діяльності і досудового розслідування. Не можна виключати існування об`єктивного ризику того, що підозрюваний може використати свої знання і навички не для здійснення свого захисту у встановленому законом порядку, а з метою штучного створення доказів своєї невинуватості, у тому числі виготовлення документів, які спростовуватимуть підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, впливу на сторонніх осіб з метою їхнього подальшого допиту з тим, щоб вони надали недостовірні показання, тощо.

Слідчий також вказує, що тривалий час ОСОБА_5 перебував на окупованій території і виконував вказівки представників окупаційної адміністрації. Тому, не можна виключати об`єктивного ризику того, що ОСОБА_5 був завербований представниками ворожих спецслужб і перебуваючи поза межами ДУ «Харківський слідчий ізолятор» буде вчиняти завдання із дестабілізації соціальної та політичної обстановки на території Харківської області; закликати громадян до переходу на бік ворога тощо.

Викладені вище обставини свідчать, що на сьогоднішній день ризик вчинення ОСОБА_5 протиправних дій не зменшився, та зазначене обумовлює необхідність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 щодо продовження строку запобіжного заходу заперечували, посилаючись на недоведеність ризиків, та вважали за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт. Крім того, підозрюваний та захисник посилались на необгрунтованість підозри, та непогоджувались із кваліфікацією інкримінованого злочину.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

З матеріалів судової справи, наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення.

Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88).

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom).

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовження обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, слідим суддею не приймаються.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжним заходом є тримання під вартою.

Також, в абзаці 8 частини 4 ст. 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Зазначені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, а обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 на більш м`який, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно нього у вигляді тримання під вартою до 12.03.2023 року. Вказаний строк не виходить за межі строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 369-372, 376, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ :

Клопотання - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, тобто до 12 березня 2023 року.

Строк дії ухвали до 12 березня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1