Справа № 487/1745/19
Провадження № 1-кп/487/100/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про повернення вилученого майна у кримінальному провадженні за №0000134 від 08.11.2018 р. відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Заводським районним судом м. Миколаєва розглядається вказане кримінальне провадження.

29.09.2022 року від адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 надійшло клопотання про повернення вилученого майна, в якому він просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2018 року в рамках кримінального провадження №000134 в частині заборони використовувати та розпоряджатись транспортним засобом та реєстраційним документом. Вказане клопотання обґрунтовував тим, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2018 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку в автомобілі марки Geely CK д/н НОМЕР_1 , в тому числі на автомобіль марки Geely CK д/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_10 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію права власності. Власник транспортного засобу ОСОБА_8 протягом трьох років не може користуватися своїм майном, що на думку, захисника, свідчить про порушення поняття "справедливого балансу" між загальним інтересам суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Крім того, вказує, що користування транспортним засобом жодним чином не може вплинути на поняття «збереження речових доказів», оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_8 , не є предметом злочину, за яким висунуто обвинувачення. Просив у клопотанні розглянути його за відсутності власника майна та його представника.

Власник майна - ОСОБА_8 в судовому засіданні не була присутньою, надала до суду заяву, в якій просила розглянути клопотання за її відсутності, клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Зокрема, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2018 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно у ході проведеного 14.11.2018 року санкціонованого обшуку в автомобілі Geely MR-7151A д/н НОМЕР_1 , в тому числі на автомобіль марки Geely CK д/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 .

Було встановлено, що автомобіль марки Geely CK д/н НОМЕР_1 відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст. 98 КПК України.

Суд не приймає до уваги посилання захисника у клопотанні, як на підставу для його задоволення, що вказаний речовий доказ не є предметом злочину, за яким висунуто обвинувачення. Так, у кримінальному провадженні триває судовий розгляд, і ця обставина буде з`ясовуватися судом під час розгляду по суті, за наслідками якого буде вирішено питання відповідно до ст. ст. 100, 174 КПК України щодо долі речових доказів.

На підставі викладеного, в задоволенні клопотання про повернення вилученого майна слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 170, 368, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про повернення вилученого майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений 16.12.2022.

Суддя ОСОБА_1