Справа № 711/5512/22
Номер провадження 1-кп/711/202/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачено ї ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за розслідувань № 0002434 від 14.10.2022, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харків, українки, громадянки України, заміжньої, яка має малолітню дитину, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючої, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом не являється, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2022 року близько 13:00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу перехрестя вулиці Смілянська та бульвару Шевченка, в м.Черкаси, неподалік від ТЦ «Будинок Торгівлі», маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, умисно, незаконно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинила шахрайські дії відносно ОСОБА_7 , а саме під приводом зателефонувати та відразу повернути, отримала від потерпілого його мобільний телефон марки «TECNO POP 2 F» 16 GB, імеі 1: НОМЕР_1 ; імеі 2: НОМЕР_2 , ринкова вартість якого становить 1883,33 грн., після чого не маючи на меті його повертати, зникла з місця вчинення кримінального правопорушення, чим завдала потерпілому матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялася, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і вона їх у повному обсязі підтверджує. Пояснила, що дійсно 13.10.2022 року в обідній час, вона перебуваючи неподалік від ТЦ «Будинок Торгівлі» поросила у свого знайомого ОСОБА_7 телефон, щоб зателефонувати своєму чоловіку. Коли він дав їй телефон марки «TECNO POP 2 F», не маючи наміру його повертати, вона зайшла до магазину «Будинок торгівлі», після чого вийшла на інші двері. В подальшому вказаний телефон вона віднесла в ломбард за 600 грн., які витратила на власний розсуд, на свої потреби. У скоєному щиро розкаялась, просила суворо не карати, надавши шанс на виправлення.

До початку судового засідання потерпілий ОСОБА_7 подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Цивільний позов не заявляє, так як претензій до обвинувачої не має.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, роз`яснивши їй положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку прокурора, захисника, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, покази якої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правоопорушення, добровільності та істинності її позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженої.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії проступки, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, даних про притягнення обвинуваченої до адміністративної відповідальності суду не надано, офіційно не працевлаштована, має малолітню дитину 2022 року народження, яка зі слів обвинуваченої знаходиться на утриманні бабусі, групи інвалідності не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, заподіяна потерпілому шкода не усунута, вину визнала, щиро розкаялася.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, вибачалася за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готова нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченої, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, поведінку обвинуваченої після вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, яка усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дала критичну оцінку своїм діям, а також враховуючи думку потерпілого, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді громадських робіт, наближених до мінімальної межі, передбачених санкцією ч.1 ст. 190 КК України.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченої запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у встановленому законом порядку не пред`явлений.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню в порядку ст.ст.118-124 КПК України.

Керуючись ст.ст.7, 100, 124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід державипроцесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням товарознавчої експертизи №СЕ-19/124- 22/11592-ТВ від 24.10.2022 в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Речовий доказ по кримінальному провадженню: договір закладу майна до ломбарду «Договір № 92499 від 13.10.2022, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючого ОСОБА_1