Справа № 344/7205/22
Провадження № 11-сс/4808/8/23
Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши без участі сторін в кримінальному провадженні №0000020 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.06.2022 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді накладено арешт на мобільний телефон марки IPHONE 13 pro max, 256 GB, синього кольору в чохлі синього кольору, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; пластикову картку, що нагадує свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, зеленого кольору, із № НОМЕР_1 , що стосується транспортного засобу NISSAN Х-TRAІL 2.2, номер шасі (він-код) НОМЕР_2 ; 3 аркуші формату А 4 із інформацією іноземною мовою, що стосується вилученого транспортного засобу марки NISSAN Х-TRAІL; 1 аркуш формату А 4 із надписом «Гарантійний лист» за підписом ОСОБА_7 ; 2 аркуші формату А 4 з надписом «Гарантійний лист» та підписом ОСОБА_8 , що дотований 19.06.2022; 24 аркуші формату А 4 із надписами «Гарантійний лист» бланкетної форми без реквізитів; транспортний засіб марки Nissan Х-trail, вінкод НОМЕР_3 , до його скасування у вставному законом порядку.

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що слідчим доведено наявність достатніх підстав щодо накладення арешту на вказане майно, як речовий доказ у кримінальному провадженні, для запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони в подальшому можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вважає ухвалу слідчого судді такою, що прийнята з порушенням норм законодавства, оскільки слідчим суддею допущено істотні порушення кримінального процесуального закону. А саме безпідставно обмежено право власності ОСОБА_6 і ОСОБА_9 ; проігноровано незаконність проникнення на земельну ділянку та незаконного вилучення транспортних засобів. Також слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду, оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_9 не причетні до предмету розслідування кримінального провадження; сам лише факт ввезення в Україну та розміщення оголошення продажу транспортних засобів в мережі Інтернет на «auto.гіа» не може свідчити про наявність складу інкримінованого злочину;докази, які б свідчили про наявність достатніх підстав для застосування арешту, в матеріалах справи відсутні.

Даних про те, що арештоване майно має ознаки речових доказів в матеріалах провадження немає.

Апелянт вважає, що з клопотанням про арешт майна звернувся неналежний суб`єкт, оскільки як вбачасться із ухвали слідчого судді з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий, що грубо суперечить вимогам ст. 64-2 ч. 2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор і станом на момент звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про підозру повідомлено не було, за таких обставин, вони як власники майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні мали процесуальний статус третьої особи.

Вказані обставини дають підстави для висновку, що арешт на нерухоме майно був накладений за зверненням неналежного cуб`єкта, проте вказана обставина залишилася поза увагою слідчого судді при розгляді клопотання.

Вказує, що згідно міжнародного та національного законодавства, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб?єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обгрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону, однак у органу досудового розслідування відсутні будь-які дані про те, що вилучені документи та предмети отримано в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, оскільки вони набуті у передбаченому законом порядку та не мають жодного відношення до будь-якого кримінального правопорушення.

Таким чином, у даному випадку накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів є безпідставним.

Разом з тим, на думку апеллянта відсутнє належне обгрунтування необхідності арешту майна при винесенні оскаржуваної ухвали. При цьому, вказує, що до гуманітарної допомоги зараховується ще й допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг. Проте, цей факт повністю оминається слідчим, як і те, що транспортні засоби були придбані за власні кошти і на праві власності належать ОСОБА_6 ОСОБА_9 . Таким чином, досудовим розслідуванням хибно зазначається, що метою продажу транспортних засобів було отримання прибутку, оскільки по суті змінювалося посередництво без зміни мети та призначення транспортних засобів (замість «Волонтерського центру Схід» авто мало отримати ГО «Спілка волонтерів Прикарпаття з подальшою передачею до Збройних сил України для чого й було запропоновано останнім підписати гарантійний лист).

Тому на думку апелянта, існували достатні підстави для відмови слідчим суддею у задоволенні відповідного клопотання про арешт.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_5 подав доповнення до апеляційної скарги, в якій вважає, що повідомлення ОСОБА_9 про підозру за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.201-2 ч.3 КК України та ст.201-2 ст.15ч.2, ч.3 КК України, оскільки достатніх доказів для підозри у матеріалах кримінального провадження немає. Сама кваліфікація дій ОСОБА_9 за ст.201-2 КК України є хибна, а обставини у підозрі викладені не коректно і мають суто декларативний характер. Інкримінуючи ОСОБА_9 вчинення тяжких злочинів, сторона обвинувачення не встановила ряд ключових обставин, а саме: за які кошти було придбано транспортні засоби, хто є їх власником, чи були отримані транспортні засоби від донорів безкоштовно, чи є транспортні засоби ОСОБА_9 гуманітарною допомогою у розумінні профільного закону «Про гуманітарну допомогу», чи є докази у достатній мірі, які би свідчили, що у результаті продажу ОСОБА_9 отримав прибуток та чи досягнуто поріг значного розміру.

Стверджує, що відповідно до титульної сторінки судової справи №344/7205/22 клопотання слідчого про накладення арешту на майно надійшло до Івано-Франкінського міського суду 20.06.2022 о 13 год. 29 хв. про що свідчить штамп суду про ресстрацію, автопризначення справи було визначено за слідчим суддею ОСОБА_1 20.06.2022 об 13 годині 35 хвилин. Поряд із цим. відповідно до довідки. складеної секретарем судових засідань Івано-Франківського міського суду (а.с. 28) судове засідания відбулося 20.06.2022 о 11 годині 00 хвилин, тобто судове засідання проведено раніше, ніж матеріали клопотання органу досудового розслідування надійшли до самого суду. Поряд із цим, у матеріалах судової справи № 344/7205/22 журнал судового засідання відсутній. Наведене свідчить про той факт. що фактично судове засідання слідчим суддею 20.06.2022 року не проводилося.

Стверджує, що реєстрація кримінального провадження була незаконною, оскільки у наведеній фабулі повідомлення про злочин відсутні об?єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак складу злочину. Також стверджує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи щодо правомочності слідчого під час підписання та подання клопотання про накладення арешту на майно, що також свідчить про недотримання слідчим суддею правової процедури розгляду наведеного клопотання.

Вказує, що проведення огляду та вилучення транспортного засобу, мобільного телефону ОСОБА_6 та інших речей і документів було незаконним, оскільки ці слідчі дії були проведені з порушенням норм законодавства та застосуванням фізичної сили, що слід вважати затриманням ОСОБА_6 , будь якого дозволу у тому числі добровільного на проникнення до салону автомобіля та проведення у ньому обшуку не надавався.

Вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не був пропущений, оскільки розгляд справи відбувся без виклику ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та їхнього захисника, копію оскарженої ухвали було отримано 19.12.2022 року і відповідно до ст.382 КПК України з цієї дати слід обчислювати строк на оскарження.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити та у разі задоволення апеляційної скарги, встановити строк п`ять днів з моменту її вручення слідчому або прокурору та зобов`язати повідомити суд про її виконання.

Апеляційний розгляд провадження проведено без участі сторін за їх клопотаннями.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущено апеляційний строк, оскільки ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника автомобіля, тому строк апеляційного оскарження для їх представника згідно ст.395 ч.3 п.2 КПК України обчислюється з дня отримання ним копії судового рішення, що свідчить про те, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

З`ясувавши обставини цього кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, проаналізувавши матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим.

Оскаржена ухвала слідчого судді відповідає таким вимогам закону, підстав для її скасування не встановлено.

Висновок слідчого судді про наявність законних підстав для накладення арешту на вказане майно у цьому провадженні є законним й обгрунтованим.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, які регулюють правовий порядок і підстави накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесено слідчим поліції постанову, і яке в перспективі може підлягати конфіскації.

Наведені апелянтом всі апеляційні доводи не спростовують вказаного висновку слідчого судді і не дають правових підстав для скасування оскарженої ухвали.

Зміст матеріалів провадження дають підстави вважати, що вказане майно відповідає вимогам ст.98 КПК України і для належного забезпечення досудового розслідування на них обґрунтовано накладено арешт, як речові докази, що є необхідним й виправданим для забезпечення належного проведення досудового розслідування на цій стадії.

Твердження апелянта про необґрунтованість підозри його підзахисного слід визнати невмотивованими, оскільки на цій стадії процесу достатньо даних про те, що підозрюваний міг вчинити правопорушення, в якому його підозрюють. Повідомлення про підозру у передбаченому законом порядку ніким не оскаржена.

Посилання захисника на те, що вказані речі не мають відношення до кримінальних правопорушень, є необґрунтованими, оскільки ці обставини мають досліджуватись й оцінюватись під час проведення досудового розслідування.

Позиція апелянта про те, що відповідно до ст.64-2 ч.2 КПК України до слідчого судді з клопотанням про арешт майна звернувся неналежний суб`єкт, а саме слідчий, а не прокурор, то дані твердження не можуть братися до уваги. Положення ст.64-2 ч.2 КПК України регулюють відносини на стадії судового розгляду. Згідно ст.171 ч.1 КПК України слідчий за погодженням з прокурором наділений повноваженнями звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді на стадії досудового розслідування.

Доводи апелянта про те, що прокурор та слідчий поліції не мають підтверджень своїх повноважень у цьому провадженні, не ґрунтуються на наявних матеріалах справи. Повноваження цих осіб на цій стадії досудового розслідування є підтвердженими.

Твердження апелянта про те, що немає доказів того, що його підзахисним вчинено злочин, не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки для перевірки таких даних ведеться досудове розслідування і з цією метою накладено арешт на його майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта на інші порушення у цьому провадженні, зокрема, на порушення права власності, на незаконність огляду і вилучення майна, на порушення строків розгляду клопотання слідчим суддею, на неналежну реєстрацію кримінального правопорушення в ЄРДР, колегія суддів відхиляє, оскільки вони на цій стадії процесу не є істотними і не дають правових підстав для скасування ухвали слідчого судді. Ці обставини мають бути досліджені й оцінені при судовому розгляді справи по суті обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, якщо в арешті майна відпаде потреба, то за відповідним клопотанням зацікавленої особи його може бути скасовано.

За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.06.2022 року про накладення арешту на майно - без змін,

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4