ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/232/23 Справа № 942/405/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000072 за апеляційними скаргами прокурора Новопсковського відділу Старобільської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 14 січня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 6 місяців; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не надано належну оцінку досудовій доповіді представника з питань пробації, відповідно до якої, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.

Наведені обставини, а також відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність на утриманні дітей та осіб похилого віку свідчать про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення.

19.01.2023 року від заступника керівника Луганської обласної прокуратури ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від апеляційної скарги прокурора Новопсковського відділу Старобільської окружної прокуратури, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду.

Разом з цим, оскільки апеляційна скарга подана також обвинуваченим ОСОБА_8 , то суд апеляційної інстанції продовжив розгляд апеляційної скарги обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що під час судового розгляду він заявляв про те, що на відстані 2-3 метрів від його забору знаходився металевий міст від вантажного автомобіля, який йому заважав, а тому 16.03.2020 року в обідній час він його розпиляв на три частини, які в подальшому переніс у двір за місцем свого проживання, залишивши на видному місці біля забору.

Про те, що вказаний міст належить його сусіду ОСОБА_10 він дізнався від працівників поліції, разом з цим, матеріалами провадження не підтверджено приналежність цього моста ОСОБА_10 .

Стверджує, що будинок він набув у 2017 році у порядку спадкування, та станом на час спадкування вказаний металевий міст весь час знаходився біля його забору, тому він вважав, що цей міст є безхазяйним.

Зазначає, що суд, визнаючи його винним у таємному викраденні чужого майна, не звернув уваги на те, що він свої дії вчиняв у світлу пору доби, не від кого не ховаючись, та бачив, що за його діями спостерігали свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та й сам ОСОБА_10 , які жодних зауважень йому з цього приводу не робили.

Посилається на те, що його дії були направлені виключно на благоустрій прибудинкової території, корисливої мети не мав, не діяв таємно, не вчиняв дій, направлених на приховування чи розпорядження вказаним майном.

Стверджує, що оскільки він не переслідував корисливого мотиву, тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 14 січня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці; також вирішено питання щодо речових доказів.

Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 3426 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

За обставин, викладених у вироку, 16.03.2020 року приблизно о 08.00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 побачив, що за двором його домоволодіння на землі знаходиться автомобільна металева запчастина - передній міст від вантажного автомобіля «МАЗ-504 тягач», 1990 року виробництва, який належить ОСОБА_10 , на таємне викрадення якого в нього виник умисел.

Цього ж дня, об 11.40 годин, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконної наживи та незаконного збагачення, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе їм перешкодити, шляхом вільного доступу, використовуючи раніше підготовлену ним для вчинення кримінального правопорушення болгарку «Протон МШУ-125/1100», розпиляв на три частини передній міст від вантажного автомобіля «МАЗ-504 тягач», 1990 року виробництва, вартість якого згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 005/20 від 26.03.2020 складає 3426 грн, які в подальшому переніс за місцем свого мешкання, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Відповідно до повідомлення Головного управління Національної поліції в Луганській області від 27.12.2022 року здійснено перевірку за обліками ІПНП "Інформаційний портал НПУ", за результатами якої, інформації щодо можливого перебування ОСОБА_8 на підконтрольній державній владі території держави не встановлено (а.п.224).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлявся про дату та час розгляду його апеляційної скарги, однак на номер телефону, що ним повідомлений суду, не відповідає, повідомлення не отримує, адресу для отримання поштової кореспонденції на підконтрольній території органам державної влади не повідомив, розглядом своєї апеляційної скарги не цікавився впродовж року, на виклики через оголошення у газеті "Урядовий кур`єр" та на офіційному сайті суду не з`являвся, заяв щодо неможливості явки до суду не надав, а також про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, проти чого не заперечували захисник та прокурор.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності доказів його винуватості є безпідставними з огляду на таке.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні повідомив, що металевий автомобільний міст лежав біля домоволодіння, де проживає ОСОБА_8 з дозволу попереднього власника, та 16.03.2020 року він від ОСОБА_11 , який в нього працював, дізнався, що ОСОБА_8 болгаркою перерізав металевий автомобільний міст та здав на металолом, отримавши за це гроші;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_8 є його рідним братом, який звертався до нього з приводу надання болгарки у тимчасове користування та перевезення автомобільного моста на мотоблоці. Зазначив, що з приводу ОСОБА_10 брат йому повідомив, що він просив ОСОБА_10 прибрати міст, але той не відреагував. Також він запитав ОСОБА_8 , чи не буде проблем у зв`язку з тим, що вони вивезуть міст на металобрухт, на що брат йому відповів, що ОСОБА_10 все бачив, але нічого не сказав, тому все буде гаразд;

- показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які в суді першої інстанції показали, що вони бачили як ОСОБА_8 розпилював автомобільний міст, при цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_14 також бачили як ОСОБА_8 вантажив вказаний міст до мотоблоку.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 11.03.2020 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого оглянуто відкриту ділянку місцевості, розташовану поблизу подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено сліди від металевих частин;

- протоколом огляду місця події від 25.03.2020 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого оглянуто відкриту ділянку місцевості, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено передній металевий міст та тормозні барабани від вантажного автомобіля «МАЗ-504 тягач»;

- протоколом огляду місця події від 25.03.2020 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого оглянуто відкриту ділянку місцевості, розташовану поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено болгарку марки «Протон МШУ-125/1100»;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2020 року з додатком, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_8 розповів та продемонстрував обставини вчинення крадіжки переднього мосту від вантажного автомобіля «МАЗ-504 тягач»;

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 щодо обставин, які мали місце в день вчинення кримінального правопорушення, узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

Твердження обвинуваченого, що він від працівників поліції дізнався, що вказаний міст належить ОСОБА_10 , а також, що цей міст він вважав безхазяйним, є безпідставним, оскільки спростовується показами свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких, він від ОСОБА_8 дізнався, що обвинувачений просив ОСОБА_10 прибрати міст, але той не відреагував, таким чином, зазначене свідчить про те, що обвинувачений знав, що металевий автомобільний міст, який лежав біля його домоволодіяння, належить ОСОБА_10 .

Також свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що йому відомо, що автомобільний міст, який розпилював ОСОБА_8 , належить ОСОБА_10 та давно лежав біля двору ОСОБА_8 , а тому посилання обвинуваченого на те, що матеріалами провадження не підтверджено приналежність цього моста ОСОБА_10 не є слушним.

Окрім того, під час слідчого експерименту ОСОБА_8 вказував на те, що автомобільний міст належить потерпілому ОСОБА_10 (а.п.119 зворот).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не діяв таємно, вчиняв свої дії у світлу пору доби та бачив, що за його діями спостерігали ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які жодних зауважень йому не робили, не вчиняв дій, направлених на приховування чи розпорядження вказаним майном є безпідставними, так як не свідчать про відсутність в його діях ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, оскільки за показами потерпілого ОСОБА_10 він бачив як ОСОБА_8 розпилює огорожу, а за показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вони бачили як ОСОБА_8 розпилював автомобільний міст, тобто самого викрадення металевого автомобільного моста вказані особи не бачили та не вказували про свою обізнаність про те, кому саме належить автомобільний міст, а тому дії обвинуваченого підпадають під ознаки саме таємного викрадення майна.

Посилання обвинуваченого на те, що його дії були направлені виключно на благоустрій прибудинкової території, корисливої мети він не мав спростовується показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні повідомив, що він, на прохання обвинуваченого, приїхав до ОСОБА_8 на мотоблоці для того, щоб вивезти автомобільний міст на металобрухт, при цьому покази вказаного свідка узгоджуються із показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які бачили як ОСОБА_8 вантажив автомобільний міст до мотоблоку.

Також умисел на таємне заволодіння майном підтверджується протоколом слідчого експерименту від 27.03.2020 року за участю ОСОБА_8 , під час якого він пояснив, що ОСОБА_10 не звернув уваги на те, що він розпилює саме його металеву запчастину, тому він вважав, що робить це непомітно для нього, також він вважав, що коли пиляв міст, то його ніхто не бачив (а.п.119-120).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги ст. 50, 65 КК України, врахована ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також дані досудової доповіді щодо обвинуваченого; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання - не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 14 січня 2022 року - залишити без задоволення.

Вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 14 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4