ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/2940/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/180/23
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеконференції, судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 грудня 2022 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1988 року народження, на 60 діб, до 25 лютого 2023 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Відзначив, що розгляд клопотання прокурора був проведений у судовому засіданні у режимі відеоконференції, з чим він не був згоден. Крім того указав, що прокурором не було доведено наявності заявлених у клопотанні ризиків та зазначив, що:

-він є громадянином України, має фактичне місце проживання, має молодшу сестру, в нього відсутній закордонний паспорт та він не має наміру переховуватись від органів слідства, а також зобов`язується з`являтись за першим викликом;

-усі речові докази та документи по справі зібрані, а тому ризик знищення доказів відсутній;

-ризик впливу на свідків відсутній через допит останніх в залі судового засідання;

-матеріали провадження не містять доказів інкримінованого йому правопорушення;

-його стан здоров`я за час перебування в умовах СІЗО значно погіршився. Наголосив, що він неодноразово звертався до медичної частини з тривалими болями та проходив медичне обстеження, однак належної допомоги та більш детального обстеження не отримав;

-судом не було визначеного для нього розмір застави та не наведено мотивів такого рішення.

Вважає, що для забезпечення необхідного контролю за його поведінкою та місцезнаходженням буде достатнім запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який також забезпечить отримання ним належного лікування.

Зауважив, що невизнання вини підозрюваним не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Така підстава відсутня серед обставин, визнаних у ст.178 КПК України, що враховується при обранні запобіжного заходу. Продовження такого заходу не є доцільним з огляду на медичний стан здоров`я підозрюваного.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений, прокурор, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надали, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187, КК України, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, поєднаний з проникненням у житло, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченого на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово судимий, не має місця реєстрації, не працює, отже, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може вчинити новий злочин.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти неповнолітніх потерпілих із погрозою застосування насильства, зазначене свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілих, в разі обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Слід відзначити, що в ухвалі суду першої інстанції не зазначено про наявність ризику знищення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому посилання обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Посилання обвинуваченого на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його вини, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Щодо посилань обвинуваченого на наявність у нього фактичного місця проживання, молодшої сестри, а також відсутність закордонного паспорту, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується посилань обвинуваченого на погіршення його стану здоров`я в умовах слідчого ізолятора, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності у останнього захворювання і неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про те, що судом не було визначено альтернативного запобіжного заходу у виді застави, то вони є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити розмір застави при постановленні ухвали саме про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначення розміру застави не є обов`язком суду та не передбачено чинним кримінальним процесуальним законом України.

Слід відзначити, що через неможливість конвоювання ОСОБА_7 , який тримається в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», а також введення на території України воєнного стану, судом першої інстанції було прийнято рішення про здійснення судового провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, яке регламентується із нормами КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: