Справа № 629/3834/21
УХВАЛА

15.08.2022 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000133 від 01.05.2021 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заперечувли проти клопотання прокурора та просили змінити раніше обраний запобіжний захід на домашній арешт, проти чого заперечував прокурор.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно з п.п.1, 3, 5 ч.1ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, одне з яких є умисним тяжким злочином, передбаченим ч. 2 ст. 121 КК України, тобто в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, вчинене в стані алкогольного сп`яніння, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, ОСОБА_3 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду і ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Суд також враховує й те, що судовий розгляд по даній справі після визначення підсудності ще не розпочатий, не досліджені усі докази, які мають суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження, не допитані потерпілі та свідки, що вказує на наявність ризику впливу обвинуваченого на зазначених осіб.
Крім того, при вирішенні клопотання прокурора суд враховує й особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, не працює, не має місця реєстрації та міцних соціальних зв`язків, що у своїй сукупності свідчить про можливість вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.
Одночасно судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У зв`язку з викладеним, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися та до обвинуваченого не можуть бути застосовані більш м`які альтернативні запобіжні заходи, а тому клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 314, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 жовтня 2022 року включно.
В клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: