Справа № 752/3467/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1210/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , і захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 27.09.2021 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Летичів Летичівського району Хмельницької області, зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-
визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.
Згідно з приписами ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення 75000,00 грн моральної школи відмовлено повністю
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 01.11.2019 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув до Центру надання адміністративних послуг у приміщенні Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 42 з метою зміни реєстрації місця проживання свого малолітнього у сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Діючи умисно, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документа, що видається компетентним органом, перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_7 подав уповноваженій особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації документи, необхідні для зняття себе та неповнолітнього ОСОБА_11 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (надалі по тексту спірна квартира) та для наступної реєстрації себе та неповнолітнього ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема і заяву ОСОБА_9 про згоду матері на такі дії.
Зазначена заява фізично була оформлена як така, що виготовлена на спеціальному бланку нотаріальних документів ННТ з № 654496 з рукописним написом ОСОБА_9 та рукописним підписом у відповідній графі для ідентифікуючих даних заявника, також заява містила відомості про її посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 03.04.2019, номер реєстрації в реєстрі нотаріальних дій 473 (надалі по тексту заява від 03.04.2019).
Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19/111-20/54774/ПЧ від 31.12.2020, що був складений за наслідками проведення почеркознавчої експертизи документа заяви від 03.04.2019 про згоду матері на зняття з реєстрації неповнолітнього сина та наступну реєстрацію, рукописний напис ОСОБА_9 та підпис від імені ОСОБА_9 у графі Підпис виконані не ОСОБА_9 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, який виразився у використанні завідомо підробленого документа, що мало місце 01.11.2019 у м. Києві у приміщенні Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації по просп. Голосіївському, 42.

Не погоджуючись з вироком, потерпіла ОСОБА_9 та її представник-адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просять вирок скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким задовольнити в повному обсязі пред`явлений цивільний позов, шляхом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 75 000 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 30 000 гривень, в частині призначеного покарання залишити без змін.

В обґрунтуванні вказують, що вирок є занадто м`яким та не стимулює засудженого до виправлення та заохочує до нових злочинів, ознаки каяття в діях обвинуваченого відсутні, він не визнав свою вину у вчиненні злочину та не забезпечив сина житлом,у додаткових витратах на його утримання участі не бере, не намагається відшкодувати потерпілій половину вартості проданої квартири та відшкодувати моральну шкоду, також апелянти не погоджуються з позицією суду про відмову в задоволенні цивільного позову потерпілої, оскільки внаслідок душевних переживань та страждань за те, що її позбавили єдиного житла та зняли з місця реєстрації її дитину, їй завдана моральна шкода, яка, з урахуванням індивідуальних психічних особливостей потерплої, в сукупності з її соціальним оточенням, моральних цінностей та судової практики, становить 75 000 гривень, яка підлягає відшкодуванню засудженим.
Крім того, звертають увагу, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено потерпілій в задоволенні вимог на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Не погоджуючись з вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.
В обгунтуванні вказує, що оригінал заяви від 03.04.2019 року було вилучено органом досудового розслідування з грубими порушеннями норм КПК, тому речовий доказ (оригінал заяви від 03.04.2019 р.) має бути визнано недопустимим, як і інші докази, що є похідними, а саме: постанову про призначення почеркознавчої експертизи документів від 06.11.2020 р., висновок експерта від 31.12.2020 року, протокол огляду полімерного сейф пакету № 5316540 від 19.01.2021 р., постанову про визнання та приєднання до матеріалів справи кримінального провадження речових доказів від 19.01.2021 р.

Звертає увагу, що заява від 03.04.2019 р., викладена на оригінальному нотаріальному бланку ННТ 654496, який внесений до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (що вбачається зі скороченого витягу, який міститься в матеріалах справи), з печаткою та підписом нотаріуса ОСОБА_12 , при цьому, суд не надав оцінки доказам, що подавались стороною обвинувачення, що свідчить про односторонність та неповноту досудового розслідування, а саме: запиту Голосіївського УП про надання інформації та належним чином завірених документів від 12.02.2020 року на ім`я нотаріуса ОСОБА_12 та відповіді нотаріуса ОСОБА_12 від 12.03.2020 року. Так, з запиту від 12.02.2020 р. вбачається, що орган досудового розслідуванню запитував інформацію у нотаріуса щодо посвідченої нею заяви, водночас з запиту вбачається, що орган досудового розслідування не цікавив факт використання нотаріального бланку ННТ 654496, при тому, що вказані бланки є документами суворої звітності, нотаріуси зобов`язані вести їх облік, зазначати про факт втрати чи пошкодженні тощо. Також з реєстру бланків нотаріальних документів, який є у відкритому доступ мережі Інтернет, чітко вбачається, що вказаний бланк використаний саме нотаріусом ОСОБА_12 і саме 03.04.2019 р., ціль використання бланку - «Заява», бланк - використаний, а не зіпсований чи втрачений. Проведена експертиза стосувалась тільки підпису та рукописного тексту потерпілої на заяві, водночас експертиза бланку, підпису та печатки нотаріуса не проводилась, таким чином, оскільки не встановлене протилежне, нотаріальний бланк є оригінальним. Водночас, з відповіді нотаріуса ОСОБА_12 від 12.03.2020 р. вбачається, що нотаріус ніколи не посвідчувала вказану заяву, а нотаріальна дія під № 473 датована не 03.04.2019 року, а 11.03.2019 року, що не співпадає з інформацією, що міститься в реєстрі бланків нотаріальних документів та скороченому витягу, оскільки вказаний нотаріальний бланк використаний саме 03.04.2019 року.

Також сторона захисту в суді першої інстанції наголошувала на незаконності та безпідставності постанови про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 25.01.2021 р, якою змінена правова кваліфікація проступку з частини 1 на частину 4 статті 358 КК.

Вказує, що орган досудового розслідування змінив правову кваліфікацію, а не виділив матеріали в окреме провадження, тому, на сьогодні виникла ситуація, що у провадженні суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у використанні завідомо підробленого документу, водночас справа про підробку зазначеного документу відсутня. Тобто сторона обвинувачення вважає доведеним факт використання ОСОБА_7 завідомо підробленого документу, а факт підробки документу, за наявності посвідченої нотаріусом ОСОБА_12 заяви та оригінального нотаріального бланку, який використаний тим же нотаріусом, не вважає необхідним розслідувати.

Звертає увагу, що усі зазначені твердження, на підставі яких суд прийшов до висновку про обізнаність ОСОБА_7 про факт підробки заяви, спростовуються показаннями обвинуваченого, а також матеріалами справи та положеннями цивільного законодавства України,

Вважає, що висновки суду щодо обізнаності ОСОБА_7 про факт підробки заяви від 03.04.2019 р., які базуються виключно на словах потерпілої, яка напряму зацікавлена в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_7 та можливістю у зв`язку з цим оскаржити договір купівлі-продажу квартири, що належала обвинуваченому, є незаконними та помилковими.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вона немотивована та необґрунтована.

Заслухавши доповідь судді,думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої та її представника та заперечив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, котрі просили задовольнити їх апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку.
Судом першої інстанції, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження та виправдування обвинуваченого є безпідставними, версія обвинуваченого про його невинуватість у вчинені злочину належним чином перевірена судом І інстанції і спростована дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_9 за змістом яких з обвинуваченим ОСОБА_7 вони одружилися у 2010 році та спільно проживали у АДРЕСА_2 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_11 2015 року народження.Для придбання квартири колишній чоловік інвестував кошти, потім оформив кредит, який погашався з фінансів подружжя, при цьому ОСОБА_9 виступила поручителем за кредитним договором. Спільна дитина з народження була зареєстрована з батьком у цій квартирі, тоді як вона ніколи. У травні 2019 року ОСОБА_9 зі ОСОБА_7 розлучилися і певний час вона з сином проживала у вказаній квартирі, проте в середині липня 2019 року колишній чоловік вигнав її з помешкання, а тому вона з дитиною була вимушена перебратися до своїх батьків, які проживають по АДРЕСА_3 , де вона продовжує мешкати з сином. При розлученні і роз`їзді ОСОБА_7 поділ квартири не пропонував, дозвіл на її продаж не просив. Маючи намір оформити сина у навчальний заклад у мережі інтернет з`ясувала, що син більше не зареєстрований разом з батьком у квартирі АДРЕСА_4 . Усвідомлюючи той факт, що свою згоду на зміну місця реєстрації сина вона ОСОБА_7 не надавала, ОСОБА_9 на потачку листопада 2019 року звернулася до Центру надання адміністративних послуг, де дізналася, що дитина зареєстрована у АДРЕСА_1 з ініціативи батька та згідно з заявою матері. Ознайомившись з наявною у Центрі наданні адміністративних послуг нотаріально посвідченою заявою від 03.04.2019, ОСОБА_9 звернулася до поліції з повідомленням про злочин, адже жодних заяв вона не складала і не підписувала, до нотаріуса за посвідченням такої заяви не зверталася і питання зміни місця реєстрації сина колишній чоловік з неї не обговорював, приватного нотаріуса ОСОБА_12 вона не знає, за допомогою цього нотаріуса для оформлення будь-яких документів не зверталася. Ставлення ОСОБА_7 до себе потерпіла оцінює як неприязне, вважає, що викликає у нього роздратування, вказує, що сином він не опікується, у виховані, розвитку і матеріальному забезпечення дитини участі не приймає. Наразі з колишнім чоловіком не спілкується, відповідно до рішення суду місце проживання сина визначене за нею, вважає квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільним майном подружжя, а тому ініціювала позовні провадження з вимогами до ОСОБА_7 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_7 протиправно її відчужив, про визнання права власності на Ѕ частини цієї квартири і витребування її від набувачів, про стягнення грошової компенсації за Ѕ частини вартості квартири. У ході допиту потерпіла зазначила, що шкода, яка була завдана їй внаслідок вчинення кримінального правопорушення полягає у тому, що малолітній дитині немає де жити, адже сина позбавлено житла. Також потерпіла повідомила, що обвинувачений застосовував до неї та її батьків фізичну силу, проте до правоохоронних органів вона з цього приводу не зверталася, адже пожаліла його, оскільки відносно нього діяв іспитовий строк у зв`язку із засудженням за ст. 286 КК України, а порушення цього строку могло б потягнути ризики ув`язнення;

З показів обвинуваченого та потерпілої достеменно зрозумілим є те, що між ним та колишньою дружиною наявний тривалий конфлікт та суттєві суперечності з приводу майнових питань, адже він вважає квартиру АДРЕСА_4 своєю одноособовою власністю, тоді як ОСОБА_9 спільною власністю подружжя і порозуміння з цього приводу між ними відсутнє.
Поряд з цим, у ході судового розгляду в суді першої інстанції було встановлено, та перевірено в суді апеляційної інстанції, що безпосередньо перед відвідуванням Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_7 не узгоджував з ОСОБА_9 питання перереєстрації їх спільного сина за адресою, відмінною він тієї, де вони проживали родиною, тоді як продати квартиру він мав і бажання і причини, а схвалення ОСОБА_9 ні.
Як вбачається з повідомлення про скасування зняття з місця проживання від 21.01.2019, 19.09.2018 до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб надійшло повідомлення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 з одночасною реєстрацією за адресою: АДРЕСА_5 . Вказаним відділом проведено реєстраційну дію та процедуру зняття з реєстрації адреси місця проживання. Проте, як з`ясувалося пізніше 21.01.2019, за адресою: АДРЕСА_2 залишилася зареєстрованою неповнолітня дитина ОСОБА_11 , а тому 21.01.2019 Відділом проведено скасування зняття ОСОБА_7 з реєстрації за цією адресою, адже чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації особи у віці до 14-ти років одноосібно у житловому приміщенні, допустимим є реєстрація з одним з батьків.
У заяві від 03.04.2019, бланк якої ОСОБА_7 подав до Центру надання адміністративних послугу Голосіївської районної у м. Києві державній адміністрації вказується, що ОСОБА_9 дає згоду своєму чоловікові ОСОБА_7 зняти з реєстрації їх неповнолітнього сина ОСОБА_11 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та здійснити його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 .
Поряд з цим, у ході з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами не видалося за можливе установити, що станом на 03.04.2019 ОСОБА_9 була відома адреса: АДРЕСА_1 та потенційна можливість реєстрації їх спільного з обвинуваченим сина за такою адресою. У зв`язку з цим продемонстрована під час допиту впевненість ОСОБА_7 у відсутності у нього сумнівів щодо справжності цієї заяви є такою, що не відповідає фактичним обставинам і є беззмістовною.
Подану представником потерпілої документацію, що стосується відчуження ОСОБА_7 спірної квартири (договір купівлі-продажу квартири від 08.11.2019, квитанції про оплату збору за придбання квартири, договір міни від 11.04.2008, інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, технічний паспорт на спірну квартиру, нотаріально посвідчені заяву ОСОБА_7 від 08.11.2019, висновок про вартість, ідентифікуючі документи набувачів спірної квартири і ОСОБА_7 , витяги з реєстрів права власності та обтяжень тощо), у тому числі попередній договір купівлі-продажу, за яким обвинувачений зобов`язувався, серед іншого, зняти з реєстрації у квартирі всіх зареєстрованих у ній осіб та його нотарільно посвідчену заяву від 08.11.2019 про відсутність прав малолітніх дітей на неї, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв як доказ винуватості та ухвалив рішення про їх недопустимість, оскільки вони надійшли до суду не від сторони публічного обвинувачення з дотриманням засад рівності і змагальності.
За наслідками проведення почеркознавчої експертизи, яка призначалася на стадії досудового розслідування, судовим експертом зроблено висновок про те, що рукописний напис ОСОБА_9 та рукописний підпис у графі Підпис на заяві від 03.04.2019, складеній на спеціальному бланку нотаріальних документів ННТ 654496, що зареєстрована у реєстрі за № 473 про згоду на зняття з реєстрації неповнолітнього сина виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.
Зазначений висновок експерта № СЕ-19/111-20/54774/ПЧ від 31.12.2020 суд обґрунтовано прийняв як належний, допустимий і достовірний доказ у справі, що підтверджує факт підробки офіційного документа, який був використаний для вчинення юридично значимих дій. При цьому суд враховував, що при проведенні експертного дослідження уповноваженим експертом було використано оригінал заяви від 03.04.2019, яка була отримана від Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів та вилучена з дотриманням вимог процесуального законодавства (протокол тимчасового доступу від 06.11.2020 та опис речей і документів від 06.11.2020 долучено до матеріалів судової справи).
У ході судового розгляду було встановлено, що після розлучення подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_9 їх спільний малолітній син залишився бути зареєстрованим за адресою сумісного місця проживання колишнього подружжя з батьком, проте фізично з`їхав разом з матір`ю до її батьків у віддалений район м. Києва. ОСОБА_9 заперечувала проти реєстрації сина за місцем їх фактичного проживання по АДРЕСА_3 , позивалася до колишнього чоловіка про стягнення аліментів на утримання дитини, про визначення місця проживання дитини, про зміну способу стягнення аліментів, про стягнення коштів на додаткові витрати на утримання малолітньої дитини. Із заявлених до стягнення аліментів у сумі 10000,00 грн у ході розгляду відповідного позову ОСОБА_7 заперечено розмір позовних вимог, які він визнав в сумі 2000,00 грн, а позовні вимоги про визнання місця проживання дитини з матір`ю визнав у повному обсязі (обставини установлені з письмових доказів, поданих стороною захисту з дотриманням порядку їх долучення).
За твердженнями обвинуваченого, не спростованими і жодним чином не запереченими прокурором, потерпілою і представником потерпілої, ОСОБА_7 мав значну заборгованість як за договором кредиту, так і перед приватними позикодавцями (копія договору кредиту з наступними змінами в матеріалах судової справи).
01.11.2019 ОСОБА_7 , маючи намір продати спірну квартиру для погашення численних боргів вчинив дії, спрямовані на зняття з реєстрації у цій квартирі малолітнього сина, не узгоджуючи це з матір`ю дитини, не повідомляючи її про це, не запрошуючи її до Центру надання адміністративних послуг. При цьому ОСОБА_7 використав для своїх замислів письмову згоду матері, тоді як підпис на цій заяві та рукописний напис прізвища та ініціалів ОСОБА_9 був виконаний не нею, тобто обвинувачений пред`явив компетентному органу завідомо підроблений документ, необхідний для вчинення юридично значимої дії. Надалі ОСОБА_7 відчужив квартиру, про що також не повідомив ОСОБА_9 , кошти від продажу квартири їй не передавав.
Враховуючи ступінь довіри між обвинуваченим та потерпілою, особливості стилю спілкування між ними, наявність глибоких розбіжностей у вирішенні спірних питань, пов`язаних з розподілом майна подружжя, особисте неприязне ставлення одне до одного практично недовірливі стосунки у період, в який ОСОБА_7 було використано заяву від 03.04.2019 про згоду на зняття з реєстрації неповнолітнього сина, обвинувачений не міг не засумніватися у справжності такої заяв та не міг не усвідомлювати того, що ОСОБА_9 не має жодного бажання йти йому на зустріч та погоджувати зняття сина з реєстрації у спірній квартирі та залишатися осторонь він коштів, вилучених від продажу квартири, в якій проживала з ним однією сім`єю.
Описані вище обставини беззаперечно й переконливо свідчать про обізнаність ОСОБА_7 у тому, що ОСОБА_9 не складала і не підписувала заяву (текст викладений на бланку, що зберігається у матеріалах судової справи у цьому кримінальному проваджені) та відповідно про наявність умислу на використання підробленого документа, а також його вину у використанні завідомо підробленого документа.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої та її представника, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про залишення без задоволення позовних вимог потерпілої діяв у відповідності до вимог закону, рішення в цій частині є обґрунтованим та мотивованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам, передбачених ст. ст. 370, 374 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, які потягли б за собою зміну чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , і захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 27.09.2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді