ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1041/22 Справа № 194/1614/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000197 від 27 серпня 2021, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степове, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 будучи раніше засудженим Тернівським міським судом Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт. 18.12.2020 Дніпровським апеляційним судом вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 було змінено та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці.
Будучи особою раніше засудженою, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, будучи працездатною особою та не маючи об`єктивних причин не працювати, не прийняв заходів для офіційного працевлаштування, чим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 маючи прямий умисел, направлений на злісне ухилення від сплати аліментів, достовірно знаючи про покладений на нього згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14.11.2012 року обов`язок щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_10 , 28.09.2006, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, злісно ухилився від повного та своєчасного виконання рішення суду, документів, які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я у виконавчу службу не пред`являв, про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, на неодноразові виклики та попередження державного виконавця про обов`язковість сплати аліментів не реагував, будучи працездатною особою та не маючи об`єктивних причин не працювати, не прийняв заходів для офіційного працевлаштування, що в подальшому, а саме з 27 січня 2021 по серпень 2021 року, призвело до утворення заборгованості, яка станом на 27.08.2021 складає 143424,24 гривні, що в сукупності складає суму виплати більшої за 3 місяці відповідних платежів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання у виді громадських робіт або зменшити строк покарання у виді арешту.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник вказує, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, й ці обставини було визнано судом, як пом`якшуючі, а також активно сприяв у встановлені істини у провадженні, й судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання, внаслідок чого суд призначив ОСОБА_6 занадто суворе покарання, яке не відповідає його особі та ступеню тяжкості вчиненого, тому вирок підлягає зміні.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку суду, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вину визнав, будучи працездатною особою та не маючи об`єктивних причин не працювати, не прийняв заходів для офіційного працевлаштування.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Вказаним обставинам суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді арешту в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначене у виді арешту, в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Разом з цим, доводи сторони захисту про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, й ці обставини було визнано судом, як пом`якшуючі, а також активно сприяв у встановлені істини у провадженні, й судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_6 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, не убачається.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4