Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2022 року Справа № 608/640/22
Номер провадження1-кс/608/246/2022

Слідчий суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: старшого слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 та прокурора Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заставна Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України, відомості про який 14 квітня 2022 року внесено в ЄРДР за № 0000084, -

В С Т А Н О В И В:

Начальник Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , посилаючись на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що в середині жовтня 2021 року в ОСОБА_5 , який мав у своєму володінні інформацію інтимного характеру стосовно ОСОБА_8 виник злочинний умисел на незаконне вимагання в неї грошових коштів із застосуванням погроз розповсюдження цієї інформації, яку ОСОБА_8 бажала зберегти в таємниці.

В період часу з середини жовтня 2021 року по 12 квітня 2022 року ОСОБА_5 неодноразово надсилав на адресу ОСОБА_8 погрози розповсюдження інформації інтимного характеру з вимогою перерахування на його адресу грошових коштів. Продовжуючи свої злочинні дії в середині квітня 2022 року ОСОБА_5 вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 , якому було достовірно відомо про систематичне вимагання грошових коштів в ОСОБА_8 про подальше вимагання грошових коштів в ОСОБА_8 . На виконання погроз та сприймаючи вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_5 як реальні та такі, що можуть бути реалізовані, ОСОБА_8 21 квітня 2022 року зустрілася з ними та на їхню вимогу передала ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 2500 гривень, з яких по домовленості між ними 800 гривень мав отримати ОСОБА_9 , а 1700 гривень мав отримати ОСОБА_5 .

22 квітня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, за ознаками вимоги передачі чужого майна або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, (вимагання) вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, зокрема:

-заявою потерпілої ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 ;

-протоколом затримання особи ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022 року;

-протоколом затримання особи ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022 року;

-повідомленням про підозру ОСОБА_9

-повідомленням про підозру ОСОБА_5

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 21.04.2022 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бєлозоров проти Росії та України", визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

Із урахуванням здобутих в ході досудового розслідування даних, особи підозрюваного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його поведінки та виконання ним процесуальних рішень, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування

ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоює забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні, а також запобігання спробам передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 усвідомлює негативні юридичні наслідки за вчинене ним діяння, які можуть полягати у засудженні його до покарання, відбування якого здійснюється в умовах ізоляції від суспільства.
Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;
2)незаконно впливати на свідків, потерпілу ОСОБА_8 , іншого підозрюваного у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується характером вчиненого злочину ОСОБА_5 , а саме вимаганням у ОСОБА_8 грошових коштів з погрозою розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці. Також цей ризик обґрунтовується тривалістю вчинення ОСОБА_5 протиправних дій, спрямованих на вимагання, можливістю впливу на іншого підозрюваного ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з метою уникнення кримінальної відповідальності зможуть узгодити спільні показання, враховуючи те, що ОСОБА_9 на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі будь-яких показів.

Окрім цього, ОСОБА_5 може впливати на потерпілу ОСОБА_8 з метою схилити її не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину. ОСОБА_5 , перебуваючи у статусі підозрюваного може активно впливати на потерпілу, оскільки потерпіла безпосередньо судом допитана не була, а показання, що надавалися нею на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України, враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 зможе ухилятися від явки до слідчого/суду для участі у проведенні слідчих/процесуальних дій у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження щодо нього враховуючи обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, які свідчать про підготовку та послідовність дій ОСОБА_5 під час вчинення злочину протягом тривалого часу;
4) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що 27.10.2015 року ОСОБА_5 був засуджений Заліщицьким районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді штрафу 850 гривень після засудження на шлях виправлення не став, а вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст.189 КК України відносно ОСОБА_8 та є ймовірність, що останній вчинить інше кримінальне правопорушення.
Окрім цього слід зазначити, що вказаний ризик підтверджується і обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, зокрема, його тривалий та корисливий характер, і характеризуючі дані підозрюваного, відповідно до яких останній офіційно не працює, тобто не має постійного джерела прибутку та офіційного заробітку.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 . Інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_5 .
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.
Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.
З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків, ухилення від органу досудового розслідування/суду, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, швидкого, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура прокурор в клопотанні просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Вислухавши старшого слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , прокурора Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4 , які клопотання підтримують, просять обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які заперечують застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що підозрюваний визнає свою вину в вчиненому злочині, дає показання про обставини його вчинення, стан його здоров`я, а також сімейні обставини, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатньо підстав для його задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №0000084, вбачається, що в середині жовтня 2021 року у ОСОБА_5 , який мав у своєму володінні інформацію інтимного характеру стосовно ОСОБА_8 виник злочинний умисел на незаконне вимагання в неї грошових коштів із застосуванням погроз розповсюдження цієї інформації, яку ОСОБА_8 бажала зберегти в таємниці.

В період часу з середини жовтня 2021 року по 12 квітня 2022 року ОСОБА_5 неодноразово надсилав на адресу ОСОБА_8 погрози розповсюдження інформації інтимного характеру з вимогою перерахування на його адресу грошових коштів. Продовжуючи свої злочинні дії в середині квітня 2022 року ОСОБА_5 вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 , якому було достовірно відомо про систематичне вимагання грошових коштів в ОСОБА_8 про подальше вимагання грошових коштів в ОСОБА_8 . На виконання погроз та сприймаючи вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_5 як реальні та такі, що можуть бути реалізовані, ОСОБА_8 21 квітня 2022 року зустрілася з ними та на їхню вимогу передала ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 2500 гривень, з яких по домовленості між ними 800 гривень мав отримати ОСОБА_9 , а 1700 гривень мав отримати ОСОБА_5 .

22 квітня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, (вимагання) вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_5 в злочині, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України, слідчий суддя виходить з положень Кримінального процесуального кодексу України, яким визначено, що про обґрунтованість підозри можуть свідчити оформлені належним чином протоколи слідчих (розшукових) дій, долучені до матеріалів кримінального провадження предмети та документи, які є речовими доказами, висновки експертів тощо.

Так, слідчим на виконання вимог п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України в обґрунтування підозри ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 189 КК України надано наступні докази: заяву потерпілої ОСОБА_8 ; протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протокол затримання особи ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022; протоколом затримання ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022; повідомлення про підозру ОСОБА_5 ; повідомлення про підозру ОСОБА_9 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 21.04.2022. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена слідчим та прокурором та сумнівів у суду щодо їх достатності не викликає.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Отже, під час розгляду клопотання встановлено, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Відповідно до вимог ст.ст. 177, 178 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Слідчий в клопотанні про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання підозрюваного під вартою посилається на існування ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 усвідомлює негативні юридичні наслідки за вчинене ним діяння, які можуть полягати у засудженні його до покарання, відбування якого здійснюється в умовах ізоляції від суспільства.
Також слідчий зазначив про ризик незаконно впливати на свідків, потерпілу ОСОБА_8 , іншого підозрюваного у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується характером вчиненого злочину ОСОБА_5 , а саме вимаганням у ОСОБА_8 грошових коштів з погрозою розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці. Також цей ризик обґрунтовується тривалістю вчинення ОСОБА_5 протиправних дій, спрямованих на вимагання, можливістю впливу на іншого підозрюваного ОСОБА_9 у кримінальному провадженні оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з метою уникнення кримінальної відповідальності зможуть узгодити спільні показання, враховуючи те, що ОСОБА_9 на підставі ст. 63 КУ відмовився від дачі будь-яких показів. Окрім цього, ОСОБА_5 може впливати на потерпілу ОСОБА_8 з метою схилити її не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину. ОСОБА_5 , перебуваючи у статусі підозрюваного може активно впливати на потерпілу, оскільки потерпіла безпосередньо судом допитана не була, а показання, що надавалися нею на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України, враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також слідчий посилається на ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України), який підтверджується тим, що ОСОБА_5 зможе ухилятися від явки до слідчого/суду для участі у проведенні слідчих/процесуальних дій у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження щодо нього враховуючи обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, які свідчать про підготовку та послідовність дій ОСОБА_5 під час вчинення злочину протягом тривалого часу.
Разом з тим слідчий суддя не має підстав для висновку про наявність ризику вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки попередня судимість підозрюваного ОСОБА_5 є погашеною, а тому на даний час вона не має правого значення.

Отже, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин слідчий суддя вважає, що дійсно існують певні ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Отже, слідчий суддя повинен з`ясувати наявність достатніх даних, які б свідчили, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та відповідно, наявність обставин, які б обґрунтовували застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Проте, слідчий суддя, враховуючи вищенаведені обставини, не знаходить можливості застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, які були встановлені в ході судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
Хоча в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 посилався на стан свого здоров`я, пов`язаний з підвищенням артеріального тиску, в зв`язку з чим він приймає відповідні ліки, проте докази, що такі обставини не допускають його утримання під вартою суду не надано, а тому слід вважати, що таких перешкод не має.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 Кодексу слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому обставин, визначених ч. 4 ст. 183 КПК України, які би давали право слідчрму судді не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в ході судового розгляду клопотання не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Застава судом визначається в розмірі, визначеному ч. 5 ст. 182 КПК України.

Крім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , визначені цими правовими нормами обов`язки.

В зв`язку з наведеним, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання начальника Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб.

Визначити розмір застави у межах двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 200 (чотриста дев`носто шість тисяч двісті) гривень в національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим підозрюваним ОСОБА_5 , так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області.

Підозрюваний ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що він звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної в даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання його під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно здійснює розпорядження про звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження, прокурора та суд.

З моменту звільнення з-під варти в зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали становить 60 діб і закінчується о 24-й годині 19 червня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена в Тернопільський апеляційний суд протягом 5 діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1