Провадження №11-кп/801/758/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2022 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000170 від 13.03.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
перекладача: ОСОБА_9
в с т а н о в и в :

До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні № №0000170 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.03.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2022 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено на 60 діб, починаючи з 07.07.2022 року до 04.09.2022 року включно.
Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу 60 діб, тобто до 04.09.2022 року включно.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Вінницького міського суду від 07.07.2022 року в частині продовження запобіжного заходу змінити, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що відсутні підстави вважати наявність обгрунтованої підозри та обвинувачення відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України у зв`язку із відсутністю факту кримінального правопорушення.

Захисник вказує на те, що незважаючи на клопотання обвинуваченого про забезпечення його перекладачем з грузинської мови йому було надано можливість користуватися послугами перекладача з англійської мови, якою він, як і українською, володіє в обсязі недостатньому для забезпечення розуміння змісту перебігу судового провадження, що порушило права обвинуваченого, передбачені ч.3 ст. 29, пю18 ч.3 ст. 42 КПК України та обмежило його право на захист.

Дійсно ОСОБА_7 не має місця проживання у м. Вінниці, проте представники грузинської діаспори особі ОСОБА_9 взяли на себе зобов`язання забезпечити його місце проживання на час судового розгляду за адресою АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Грузії у обвинуваченого вилучений під час затримання, в умовах воєнного стану він не зможе вільно переміщуватися територією України, вплив на свідків виключений, оскільки вони знаходяться за межами Вінницької області.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час існують, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили скасувати ухвалу Вінницького міського суду від 07.07.2022 року та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000170 від 13.03.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого, умисного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк, передбачені ст. 177 КПК України ризики і обставини, які враховувались судом при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, тому що існує висока ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень; наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які судом не допитані; не досліджені письмові докази; враховано те, що у обвинуваченого відсутні вагомі соціальні особистісні чинники стримуючого характеру такі як постійне місце проживання, роботи, власна сім`я, відсутні засоби до існування.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 може відбувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки захистом не надано доказів щодо зазначеної обставини.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, захисник фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що обвинувачений ОСОБА_10 не був забезпечений перекладачем з грузинської мови, що обмежило його право на захист є безпідставними.

Відповідно до вимог підпункту е пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що при вирішення питання про залучення перекладача визначальним є впевненість суду, що обвинувачений дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою. Хоча закон не встановлює критеріїв, за якими суд має визначитись в цьому питанні, але певну ясність вносить практика Європейського суду з прав людини.
Так, в справі «K. Проти Франції» (K v France), 10210/82, 7 грудня 1983 року, ЄСПЛ дійшов наступного висновку: «Заявник ще стверджує, що трибунал не дав йому дозволу на користування послугами перекладача, щоб він міг вести свій захист бретонською мовою, однак як видно з рішення трибуналу, заявник народився і здобув освіту у Франції і йому не було важко розуміти й спілкуватися французькою мовою, якою вели провадження в суді. Конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в підпункті (e) пункту 3 статті 6, очевидно, застосовне тільки в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використовуваної в суді, чи не розмовляє нею».
Перевіряючи матеріали судового провадження суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 за час проживання на території Україні притягувався до кримінальної відповідальності, згідно копії характеристики ДУ «Менська виправна колонія № 91» обвинувачений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі перебуває з 2019 року, заперечень щодо наданого перекладача у суді першої інстанції не висловлював, тому колегія суддів вважає, що підстав вважати, що було порушено право ОСОБА_7 на перекладача немає.
Право на захист було забезпечено.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК - втеча з-під варти, вчинена особою, яка перебуває в попередньому ув"язненні, що також свідчить про ризик втечі в разі застосування більш м"якого запобіжного заходу.
Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали Вінницького міського суду від 07.07.2022 року.
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3