Справа № 523/6759/22
Провадження №1-кп/523/1327/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000389 від 04.05.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої та офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
На адресу Суворовського районного суду м.Одеси із Суворовської окружної прокуратури м.Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви представника потерпілого і сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 , під час перебування на обліку в якості безробітної з 04.06.2020 року у Суворовському районному відділі зайнятості, розташованому по пр..Добровольського 145а в м.Одесі та отримуючи допомогу по безробіттю відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.22, ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», діючи умисно, з метою заволодіння коштами Фонду загальнообов`язкового соціального страхування України на випадок безробіття, розпорядником яких є наведений відділ зайнятості, вказана обвинувачена в порушення обов`язків, визначених ч.ч.2, 3 ст.36 означеного Закону, п.4 ч.2 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» та п.4.2.7 Індивідуального плану працевлаштування №0032 від 18.09.2020 року, здійснила з 04.09.2020 року працевлаштування на посаду менеджера з регіонального розвитку на пропозицію медичних препаратів ТОВ «Хербіон», де до 31.12.2020 року працювала за договором на виконання робіт №01/09/2020 від 01.09.2020 року, не повідомивши про це відділ зайнятості.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги за Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а за п.4 ч.2 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчой влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього ж Закону.
Положення ж ч.ч.2, 3, 4 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлюють, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застраховані особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Незастраховані особи, яким виплачується забезпечення та надаються соціальні послуги за Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виконують обов`язки та несуть відповідальність, так як і застраховані особи.
Пунктом 4.2.7 Індивідуального плану працевлаштування №0032 від 18.09.2020 року, укладеного між спеціалістом Суворовського районного відділу зайнятості та обвинуваченою ОСОБА_2 , остання зобов`язана була інформувати Центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації як безробітної, а також обізнана про необхідність повернення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та засвідчено особистим підписом вказаної обвинуваченої.
Внаслідок наведених дій обвинуваченої ОСОБА_2 , останній на підставі наказу Суворовського районного відділу зайнятості №НТ200916 від 16.09.2020 року було нараховано та виплачено у період часу з 04.09.2020 по 18.11.2020 року на її розрахунковий рахунок в ПАТ «Ощадбанку» грошову допомогу по безробіттю в сумі 8076,56грн., з яких 7035,17грн. - безпідставно, заволодівши якими вказана обвинувачена розпорядилась отриманими грошима на власний розсуд, спричинивши таким чином означеному відділу зайнятості матеріальну шкоду в розмірі 7035,17грн.
Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до означених вище заяв представника потерпілого Суворовського районного відділу зайнятості ОСОБА_4 та сторони захисту, означений представник потерпілого та обвинувачена ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачена при цьому повністю й беззаперечно визнала свою винуватість, просила суд призначити покарання у виді громадських робіт.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнала свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаною дізнавачем в якості підозрюваної, надала зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого нею при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а відтак дії зазначеної особи вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.190 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.190 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого нею та те, що в силу ст.12 КК України скоєне відноситься до категорії кримінальних проступків, а також судом враховується стан здоров`я зазначеної обвинуваченої та її особа свою провину в інкримінованому діянні визнала, раніше не судима, на диспансерному обліку лікарів-психіатрів не перебуває, забезпечена місцем реєстрації й проживання, але офіційно не працевлаштована та завдану потерпілій стороні матеріальну шкоду не відшкодувала, сукупність чого свідчить про відсутність у обвинуваченій легальних джерел доходу та одночасно обумовлює можливість її виправлення в умовах суспільства.

Згідно з обвинувальним актом, прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією прокурора, суд погодитись не може, оскільки незважаючи на визнання обвинуваченою ОСОБА_2 своєї провини, остання протягом досудового розслідування та станом на час розгляду кримінального провадження судом заподіяну потерпілій стороні (Суворовському районному відділу зайнятості) матеріальну шкоду не відшкодувала, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт дійсного щирого каяття обвинуваченої ОСОБА_2 , зокрема у формі відшкодування останньою завданої потерпілій стороні матеріальної шкоди у визначеному в обвинувальному акті розмірі, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , слід віднести визнання своєї провини, а обставин, що обтяжують покарання вказаної особи, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_2 (зокрема, її не працевлаштованість, відсутність легальних джерел доходів, притягнення до кримінальної відповідальності вперше), що за приписами ст.ст.53, 57 КК України обумовлюють неможливість призначення таких видів покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 57, 65 цього ж Кодексу, доходить висновку про те, що виправлення зазначеної обвинуваченої має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді громадських робіт у визначених санкцією ч.1 ст.190 КК України межах та за відсутності у матеріалах провадження заборон для призначення такого виду покарання, передбачених у ч.3 ст.56 КК, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст.56 КК України регламентовано, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, а за ст.36 КВК України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого та контроль за виконанням покарання покладається на уповноважений орган з питань пробації.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_2 визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, призначивши покарання у виді громадських на строк 200 (двісті) годин.

Згідно зі ст.56 КК України, ст.ст.36-38 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженою ОСОБА_2 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та контроль за виконанням засудженою ОСОБА_2 призначеного покарання, покласти на начальника Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні заява про надання/поновлення статусу безробітного; заява про призначення/поновлення виплати допомоги по безробіттю; акт №210 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення; договір на виконання робіт №01/09/2020 від 01.09.2020; витяг із наказів про прийняття рішення по особі: ОСОБА_2 ПК №00004 від 01.12.2021; заява ОСОБА_2 про надання рахунку для виплат; заява ОСОБА_2 про зобов`язання повернення коштів; положення про суворовський районний центр зайнятості; індивідуальний план працевлаштування №0032 від 18.09.2020; довідка від 26.01.2021; лист від 04.02.2021 №404/01-29-21-06 (в копіях), що долучені й містяться у матеріалах досудового розслідування, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченої, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1