Справа № 307/1546/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-кп/4806/317/22, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2022 року частково задоволено клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000144, внесеному 14.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, сезонного робітника, раніше не судимого,

та обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід - тримання під вартою строком на 60 днів, до 07 серпня 2022 року включно, з визначенням застави у розмірі 120 (сто двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 (двісті дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять) гривень.
У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_7 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому СВ Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

З матеріалів клопотання убачається, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться на розгляді обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000144, внесеному 14.03.2022 до ЄРДР про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_7 . Відповідно до ухвали, 07 червня 2022 року, до Тячівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З клопотання убачається, що 09 березня 2022 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_7 , знаходячись на АЗС "WOG" у м. Хуст, по вул. Львівська, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, використовуючи воєнний стан, введений на території України через збройну агресію російської федерації проти України та заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, запропонував громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 організувати незаконне переправлення їх через державний кордон України з Румунією. При цьому, ОСОБА_7 пообіцяв ОСОБА_10 організувати його незаконний перетин через державний кордон України з Румунією за грошові кошти у сумі 4 000 доларів США, з них, 3 000 доларів США ОСОБА_7 , на його особисту банківську картку, перерахувала теща ОСОБА_11 , а в 1 000 доларів США ОСОБА_7 оцінив належний ОСОБА_11 автомобіль марки "Тойота Корола", держаний номерний знак НОМЕР_1 , який той повинен був залишити йому. У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, 09 березня 2022 року, ОСОБА_7 розмістив у будинку своєї матері у АДРЕСА_2 , громадянина України ОСОБА_8 , до моменту настання сприятливих умов для незаконного подальшого переправлення через державний кордон України з Румунією, де той очікував від ОСОБА_7 подальших розпоряджень та вказівок, однак, 14 березня 2022 року, до реалізації своїх злочинних дій, ОСОБА_7 був виявлений працівниками поліції. Прокурор у клопотанні також зазначає, що у діях ОСОБА_7 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років. При цьому, звертає увагу суду на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; та вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою не зменшились, продовжують існувати і надалі, клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню в межах строку досудового розслідування, відповідно до вимог ч. 3 ст. 197 КПК України. Тому, враховуючи те, що обставини, які би свідчили про зменшення вказаних ризиків, - відсутні, просить застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В ухвалі суд зазначив, що доводи, викладені прокурором у клопотанні є слушними з огляду на таке. Враховуючи те, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, існують ризики, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. В ухвалі також міститься посилання на ухвалу суду від 15 березня 2022 року, відповідно до якої відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів та визначено заставу у розмірі 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в розмірі, який перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Разом з тим, суд взяв до уваги те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. З огляду на вищенаведене, суд вважав за можливе продовжити щодо ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначити заставу у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_5 , вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що клопотання прокурора не містить обставин, які у відповідності до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та свідчать про відсутність обґрунтованої підозри та підтвердження її наданими суду доказами. На переконання апелянта, місцевим судом не перевірено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Вважає, що у клопотанні не зазначено форму вини обвинуваченого, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 91 КПК України. Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що стороною захисту подано до суду скаргу на незаконні дії прокурора, в якій вказано на обставини, які свідчать про фальсифікацію кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі допиту свідків, які були допитані під час досудового розслідування безпосередньо у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 225 КПК України, де вони повідомили про те, що обвинувачений мав підвезти їх до пункту пропуску, відтак у законний спосіб повинні були покинути територію України. Окрім того, апелянт зазначає, що прокурором не доведено існування жодного ризику, визначеного у ст. 177 КПК України. При цьому, суддею, на його думку, не враховано наявність захворювання у обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність місця проживання і те, що ОСОБА_7 має неповнолітніх дітей. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрати запобіжний захід домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали суду, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони обвинувачення та сторони захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги і заяв про відкладення апеляційного розгляду та відомостей про поважність причин їхньої неявки не подавали. Разом із тим, береться до уваги і те, що: апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки сторін обвинувачення та захисту у судове засідання; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого і стороною захисту не заявлялось клопотань про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги те, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.
Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, у тому числі й допиту свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків чи інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення, які слугували підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу під час досудового розслідування та продовжують існувати й на даний час.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено існування жодного ризику, визначеного у ст. 177 КПК України, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність вищезгаданих ризиків та необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано наявність захворювання у обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність місця проживання і те, що ОСОБА_7 має неповнолітніх дітей. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що у підтвердження доводів про наявність у ОСОБА_7 захворювання та неповнолітніх дітей, стороною захисту не надано жодних доказів. Тому ці доводи визнаються такими, що не підтверджені будь-якими доказами.
При оцінці доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах контрольного провадження наявні докази, які на даному етапі судового розгляду кримінального провадження свідчать про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінально-караного діяння.
Із цих підстав, апеляційний суд як безпідставні відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено форму вини обвинуваченого, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 91 КПК України.
Як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що стороною захисту подано до суду скаргу на незаконні дії прокурора, у якій вказано на обставини, які свідчать про фальсифікацію кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі допиту свідків, які були допитані під час досудового розслідування безпосередньо у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 225 КПК України, де вони повідомили про те, що обвинувачений мав підвезти їх до пункту пропуску, відтак у законний спосіб повинні були покинути територію України.
Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, обгрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано дійшов висновку про наявність виключного випадку та визначив розмір застави, який перевищує 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297720 гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_7 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів у сфері недоторканості державних кордонів.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.
Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення клопотань сторони обвинувачення та захисту.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується, а не з`явившись на її розгляд сторона захисту позбавила себе можливості надати будь-які докази чи довести обставини у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2022 року, якою частково задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000144, внесеному 14.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та застосовано щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід - тримання під вартою строком на 60 днів, до 07 серпня 2022 року включно, з визначенням застави у розмірі 120 (сто двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 (двісті дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять) гривень, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: