ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2669/22 Справа № 185/4138/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Трихати Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, у кримінальному провадженні № 0000212,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на 60 днів, а саме до 17 жовтня 2022 року, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Одночасно визначено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) грн., яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в будь-який момент протягом дії ухвали - до 17 жовтня 2022 року включно.
Після внесення застави обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 будуть вважатися такими, до яких застосовано запобіжний захід у виді застави.
У разі внесення застави, ухвалено покласти на обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися із місця несення військової служби, крім випадків залучення до виконання службових завдань;
3) повідомляти суд про зміну свого місця перебування.
Визначено строк дії ухвали до 17 жовтня 2022 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинувачених винними у вчиненні інкримінованого злочину, останні можуть переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання.
Враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинувачених, зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, дружина перебуває у декретній відпустці, батьки померли, обвинуваченого ОСОБА_9 , який перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні трьох малолітніх дітей, обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебуває у зареєстрованому шлюбі, має одну малолітню дитину, дружину інваліда дитинства, та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та не може бути завідомо непомірним для них, суд прийшов до висновку про необхідність зменшити раніше визначений розмір застави та відповідно застосувати до обвинувачених заставу у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 260 000 грн.
В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 просить поновити строк апеляційного оскарження судового рішення, ухвалу скасувати в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави, постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В разі залишення без змін, в частині ухвали, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зменшити розмір застави, який не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Посилається на те, що прокурором не доведено наявність ризиків у справі, а тяжкість інкримінованого злочину не може сама по собі бути єдиною підставою для обрання виняткового запобіжного заходу.
Крім того апелянт вважає, що визначений розмір застави є занадто великий для обвинуваченого.

- захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_11 просить ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - скасувати повністю, ухвалити нову, якою змінити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, на пов`язаний з триманням під вартою.
У разі залишення обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувати до останніх альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави, відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У разі відмови, постановити нову ухвалу, в якій зазначити розмір альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у відповідності до ч.7 Закону України № 1928-ХІ від 02.12.2021 року Про державний бюджет України на 2022 рік в розмірі 248 100, 00 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в судовому засіданні прокурором не було надано жодних доказів існування зазначених ним ризиків, а його твердження ґрунтуються на припущеннях.
Також вважає необґрунтованим визначений розмір застави у 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що не відповідає майновому стану обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та є непомірним для останніх та їх рідних.
Апелянт вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , без встановлення законних підставі для цього, суперечить практиці ЄСПЛ.
Вказує, що продовження щодо вказаних обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу є неефективним, оскільки останні, як військовослужбовці були призвані за мобілізацією у період воєнного стану до лав Збройних Сил України, а зміна запобіжного заходу дозволить їх прибути для подальшого проходження військової служби та виконувати відповідні процесуальні обов`язки, а також буде гарантувати їм право на життя, оскільки вони зможуть пройти за сигналом повітряної тривоги до бомбосховища.
Також вказує, що судом першої інстанції не вірно визначено суму застави. Так, відповідно до ч.7 Закону України № 1928-ХІ від 02.12.2021 року Про державний бюджет України на 2022 рік, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить на 01 січня 2022 року становить 2 481, 00 грн. Відповідно 100 розмірів становлять 248 10, 00 грн, а не 260 000, 00, як зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу останнього, просили її задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх захисник адвокат ОСОБА_11 , підтримали вимоги апеляційної скарги останнього, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники провадження підтримали свої позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Враховуючи, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 подана в межах строку апеляційного оскарження ухвали, після отримання її копії, процесуальний строк оскарження судового рішення апелянтом пропущено не було, тому поновленню не підлягає.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінальног8о провадження № 0000212 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яке оскаржуваною ухвалою було задоволено.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який згідно вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, вчиненого в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі; особи обвинувачених, які раніше не судимі, наявність у них соціальних зв`язків, перебування у шлюбі, наявність дітей; стадію судового розгляду, який не завершений, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки існує ймовірність настання ризиків, передбаченого п.п.1,4 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості вчинити обвинуваченими спроби переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора ретельно перевірив доводи про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.
З огляду на викладене, доводи сторони захисту про недоведеність прокурором наявності зазначеного вище ризику, є необґрунтованими. Наявність у провадженні вказаних ризиків, які існували на момент обрання останнім запобіжного заходу, не зменшились, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання було продовжено застосування щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. При цьому судом взято до уваги і дані про особи обвинувачених, які було оцінено в сукупності з іншими доказами по справі.
Що стосується посилання захисників на завеликий розмір застави, визначеної судом першої інстанції для обвинувачених, та наявність підстав для зменшення її розміру, апеляційний суд вважає їх безпідставними та зауважує, що визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст.ст.177,178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що визначена обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом першої інстанції застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 260 000 гривень, є обґрунтованою та цілком узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, з урахуванням того, що кримінальне порушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також з врахуванням осіб обвинувачених та їх майнового стану.
Крім того, колегія суддів зазначає, що з 1 липня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, затвердженого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року № 1928-IX, складає 2 600 грн. Тому, доводи адвоката ОСОБА_11 про те, що судом першої інстанції невірно визначено розмір застави, не відповідають дійсності та є необґрунтованими.
Інші викладені захисниками доводи в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду при продовженні обвинуваченим строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 409, 422-1 КПК, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, у кримінальному провадженні № 0000212 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4