ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3349/22 Номер провадження 11-кп/814/1130/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого перекладача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 18 травня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 липня 2022 року,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Республіки Азербайджан, уродженцю м. Кіровокан Республіки Вірменія, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину Республіки Азербайджан, уродженцю м. Геранбоя Республіки Азербайджан, судове рішення щодо якого не оскаржується.
Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, тяжкість визначеного за його вчинення покарання, особу ОСОБА_8 та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 18 травня 2022 року та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції: не врахував те, що прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , який здійснює підприємницьку діяльність, одружений, має постійне місце проживання, неповнолітню дитину, а сама по собі тяжкість злочину не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; вирішив питання щодо продовження строку тримання під вартою без участі ОСОБА_8 , чим порушив його права, передбачені КПК України.

Свої вимоги ОСОБА_8 мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: він дотримувався умов раніше застосованих в попередніх кримінальних провадженнях запобіжних заходів у вигляді застави та домашнього арешту, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні дружину та дитину, постійні місця роботи та проживання; органом досудового розслідування неправильно кваліфіковані його дії. Одночасно посилається на те, що цей суд безпідставно не визначив йому розмір застави.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги, міркування прокурора ОСОБА_6 про заперечення щодо апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Якщо розгляд апеляційних скарг дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 19 березня 2022 року з 12 години 30 хвилини до 13 години в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , проник у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у торговому центрі «Екватор», що по АДРЕСА_2 , звідки намагався таємно викрасти належне ФОП ОСОБА_10 майно на загальну суму 18 756 гривень 01 копійку, однак з причин, що не залежали від його волі, не закінчив кримінальне правопорушення, так як був затриманий поліцією.

Окрім того, цього ж дня о 13 годині в умовах воєнного стану ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , повторно, проник у приміщення фітнес-центру «Організм» у названому вище торговому центрі, звідки намагався таємно викрасти належне ФОП ОСОБА_11 майно на загальну суму 5 880 гривень, однак з причин, що не залежали від його волі, не закінчив кримінальне правопорушення, так як був затриманий поліцією.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_8 , оцінив обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши обставини та суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 злочину, за який передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, особу ОСОБА_8 , який не має міцних соціальних зв`язків, роботи та постійного джерела доходу.

Колегія суддів також ураховує, що ОСОБА_8 одружений, має неповнолітню дитину, між тим, установлені під час розгляду клопотання обставини в їх сукупності не свідчать про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, який при цьому раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину проти власності.

Усупереч доводам апелянтів, в матеріалах провадження відсутні та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано даних, які би підтверджували працевлаштування ОСОБА_8 чи наявність у нього інших законних джерел доходу, тому посилання захисника на наявність у його підзахисного утриманців є непереконливими. Долучена ж до скарги копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «ГАЗ 3302», зареєстрованого на праві власності за дружиною ОСОБА_8 , сама по собі не є релевантною підставою для висновку про здійснення ним підприємницької діяльності в сфері транспортних перевезень.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованого обвинуваченому тяжкого злочину, що має високу суспільну небезпеку, та дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, як просить сторона захисту.

Апеляційний суд уважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав останнього перебувати на волі.

У свою чергу, слід зазначити, що задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд врахував тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, а тому доводи апеляційних скарг у цій частині неспроможні.
Щодо тверджень ОСОБА_8 , які зводяться до надання ним власної правової оцінки інкримінованим йому діям, то вони не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Між тим, з урахуванням наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення злочину, в якому він обвинувачується.

Так само неспроможними є посилання захисника на безпідставний розгляд судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу без участі ОСОБА_8 .

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з п.7 роз`яснень Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, враховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

За Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в тому числі на час розгляду провадження місцевим судом, утримувався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» і було неможливим забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції (через відсутність інтернет зв`язку з даною установою попереднього ув`язнення) чи шляхом етапування та доставки до приміщення апеляційного суду в силу воєнного стану в Україні (а.п. 59).

Ураховуючи зазначені вище виняткові обставини та обмеженість попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком її дії, а також те, що розгляд невідкладного питання про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 здійснювався в місцевому суді за участі захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 , який обстоював позицію сторони захисту, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з ініційованої вище захисником обставини. Мотиви апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновок місцевого суду щодо необхідності продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції.
При цьому апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції після появи інтернет зв`язку з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» здійснювався за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, під час якого останні користувались наданими їм КПК України правами.
Разом з цим, місцевий суд, дійшовши правильного висновку щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишив поза увагою те, що, виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Частиною ж 4 ст.183 КПК України регламентовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ст.ст.629-631 КПК України.

Під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

У данному провадженні наведені вище обставини відсутні, через це місцевий суд при постановленні оскаржуваної ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний був визначити останньому розмір застави як альтернативний запобіжний захід, чого в порушення вимог процесуального закону не здійснив.

Викладене свідчить про те, що названі порушення цей суд допустив і при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_9 , який обвинувачується як співвиконавець у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, за тих же фактичних обставин, що й ОСОБА_8 , а саме в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
Тобто, розгляд апеляційних скарг у силу ч.2 ст.404 КПК України дає підстави для прийняття рішення на користь ОСОБА_9 , в інтересах якого апеляційні скарги не надійшли.

За таких обставин, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням їм розміру застави та покладенням відповідних обов`язків у разі її внесення.

За практикою Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Ураховуючи високу суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченим тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану, з використанням наи?більш несприятливого для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, дані про особи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у співставленні з наявністю ряду ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшились, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення кожному обвинуваченому застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі її внесення, яка буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та вагомим стримуючим засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Отже, апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 18 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 18 травня 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати на підставі ч.2 ст.404 КПК України.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харків ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2022 року.

Одночасно визначити ОСОБА_8 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1,3,4,8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
прибувати за кожним викликом до суду;
повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 апеляційним судом - 2 місяці з моменту внесення застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2022 року.

Одночасно визначити ОСОБА_9 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1,3,4,8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
прибувати за кожним викликом до суду;
повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_9 апеляційним судом - 2 місяці з моменту внесення застави.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 або будь яка інша особа, може внести кошти на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (отримувач коштів: Полтавський апеляційний суд; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42262431; банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0086573) та надати документ, що це підтверджує прокурору, суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4