Справа № 631/961/20
Провадження № 1-кп/631/27/22
У Х В А Л А

21 вересня 2022 року смт Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000173, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2020, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Через канцелярію суду захисник ОСОБА_7 , надав клопотання за вхідним № 1478 про проведення судово-психологічної експертизи, а також клопотання за вхідним № 7203 про допит експертів.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 клопотання підтримав, зазначив, що згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 242 КПК України та ст. 103 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Вважав, що для оцінки психологічного стану позивача, глибини його душевних страждань, перенесеного стресу у зв`язку з протиправними діями відповідача існує потреба в залученні відповідних фахівців у даній сфері, які уповноважені здійснювати відповідну експертизу та володіють спеціальними знаннями і методикою. Просив призначити у справі судово-психологічну експертизу щодо визначення моральної шкоди.

Окрім того, наполягав на допиті експертів, обгрутовуючи клопотання тим, що за висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №7/1209СЕ-20 від 25 вересня 2020 року, проведеної старшим судовим експертом ОСОБА_8 , відповіді на запитання якими частинами контактували автомобіль та мотоцикл, та яке було взаємне положення автомобіля та мотоцикла в момент ДТП не надано, хоча відповідно до дослідницької частини висновку експерт оглядав та описував, вказуючи відповідні пошкодження, як автомобіля, так і мотоцикла. Також, за результатами судової автотехнічної експертизи №7/1462СЕ-20 від 28 вересня 2020 року, проведеної старшим судовим експертом ОСОБА_9 , наявні різні варіанти висновків щодо винуватості ОСОБА_6 або обоюдна форма вини, хоча ніяких первинних даних у експерта не було, тобто ні місця зіткнення, ні яким чином відбулося зіткнення та інше, і чому саме вибрано варіант щодо винуватості саме ОСОБА_6 не зрозуміло. Просив викликати до суду та допитати в якості експертів: експерта сектору досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного Дослідження транспортних засобів Харківського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_8 та старшого судового експерта відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Харківського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника, просив призначити у справі судово-психологічну експертизу та допитати експертів.

Прокурор заперечував проти допиту експертів, оскільки стороною захисту не зазначено які саме питання необхідно поставити експертам. Зауважив, що висновки судових експертиз складені експертами, які мають спеціальну кваліфікацію і будь-яких сумнівів правильності висновків не має. Щодо призначення судово-психологічної експертизи, просив відмовити у задоволенні клопотання, ураховуючи що сторони кримінального провадження користуються рівними правами, і стороною захисту не надано доказів вжиття заходів щодо проведення даної експертизи та, як наслідок, непроведення даної експертизи.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 підтримали думку прокурора, просили відмовити у призначенні судово-психологічної експертизи та допиті експертів.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного.

За приписами ч. 1 ст. 332 КПК України суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Тобто, призначення судової експертизи є правом, а не обов`язком суду.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 клопотань про призначення судово-психологічної експертизи не заявляли, навпаки, заперечували проти її призначення.

Жодних доказів того, що під час досудового розслідування обвинуваченим чи його захисником заявлялось клопотання слідчому або прокурору щодо призначення судово-психологічної експертизи, звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді, суду надано не було.

Водночас, за ч. 1 ст. 243 КПК України сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Згідно з ч. 2 ст. 101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Сторона захисту не скористалась наданим їй правом та не звернулась до експертної установи для отримання висновку експерта.

Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» визначено що таке судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У п. 1, 2 постанови Пленуму № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» Верховний Суд України звернув увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків і вказав на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено до компетенції суду.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин: стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Беручи до уваги викладене суд доходить висновку що призначення судово-психологічної експертизи призведе до затягування розгляду справи, що на переконання суду не є обґрунтованим та доцільним та не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

За таких підстав, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про призначення судово-психологічної експертизи має бути відмовлено.

Стосовно клопотання захисника ОСОБА_7 про допит експертів суд дійшов такого.

Частиною 1 ст. 356 КПК України визначено, що за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.

Отже, виклик експерта для допиту це право, а не обов`язок суду. Викликати експерта для допиту можливо лише для роз`яснення висновку.

Суд не може прийняти до уваги посилання захисника ОСОБА_7 що не є зрозумілим чому експерт ОСОБА_8 у висновках не дає відповіді на питання якими частинами контактували автомобіль та мотоцикл, та яке було взаємне положення автомобіля та мотоцикла в момент ДТП, хоча експерт оглядав та описував транспортні засоби, оскільки у дослідницькій частині судової транспортно-трасологічної експертизи №7/1209СЕ-20 від 25 вересня 2020 року експерт детально пояснює причини неможливості надати відповіді на поставленні питання.

Таким чином, висновок експерта щодо проведення транспортно-трасологічної експертизи №7/1209СЕ-20 від 25.09.2020 року не потребує роз`яснення з питання зазначеного захисником ОСОБА_7 , а відтак клопотання про виклик та допит експерта сектору досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного Дослідження транспортних засобів Харківського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Також, є необґрунтованим й не може бути взяте до уваги твердження захисника ОСОБА_7 про необхідність допиту експерта ОСОБА_9 , оскільки за результатами судової автотехнічної експертизи №7/1462СЕ-20 від 28 вересня 2020 року наявні різні варіанти висновків щодо винуватості ОСОБА_6 або обоюдна форма вини, хоча ніяких первинних даних у експерта не було, тобто ні місця зіткнення, ні яким чином відбулося зіткнення та інше і чому саме вибрано варіант щодо винуватості саме ОСОБА_6 не зрозуміло, виходячи з такого.

Дійсно, судова автотехнічна експертиза №7/1462СЕ-20 від 28 вересня 2020 року містить декілька варіантів відповідей на запитання поставлені перед експертом. Для проведення експертизи експерту було надано протокол слідчого експерименту від 16 вересня 2020 року та схеми до нього, участь у якому брали свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_12 . Кожен з учасників слідчого експерименту викладав свою версію подій.

У дослідницькій частині експертизи експерт ретельно та детально наводить обгрунтування, міркування, оцінює результати дослідження. Різні висновки експерта базуються на показаннях саме різних учасників судового провадження.

Отже, висновок експерта щодо проведення судової автотехнічної експертизи №7/1462СЕ-20 від 28 вересня 2020 року не потребує роз`яснення з питань наявності різних варіантів висновків, а відтак відсутня необхідність у виклику та допиті у судовому засіданні старшого судового експерта відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Харківського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_9 .

Стосовно клопотання захисника ОСОБА_7 про необхідність допиту експерта ОСОБА_9 з питання чому вибрано варіант щодо винуватості саме ОСОБА_6 суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

За принципом диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 26 КПК України).

Частиною 1 ст. 91 КПК України унормовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню , зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; та інше.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Приписами ст. 84 КПК України визначено поняття доказів. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого ( ч. 1 ст. 92 КПК України).

Частиною 2 ст. 93 КПК України визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відтак, очевидним є що питання чому стороною обвинувачення вибрано варіант щодо винуватості саме ОСОБА_6 не відноситься до компетенції судового експерта, а відповідно у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про виклик та допит у судовому засіданні старшого судового експерта відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Харківського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_9 має бути відмовлено.

Проте слід зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

За статтею 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили . Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості ( п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України).

За приписами ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У цьому зв`язку, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 370 КПК України, суд, для прийняття відповідного законного, обґрунтованого і вмотивованого процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 91, 242-244, 332, 370, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотаннь захисника ОСОБА_7 про призначення судово-психологічної експертизи та допит експертів відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1