ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/7317/19 Номер провадження 11-кп/814/578/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засіданняОСОБА_5
захисника обвинуваченогоОСОБА_6

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001423 від 03 вересня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України та щодо обвинуваченого у вчиненні, злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Пархомівка, Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який.

Строк тримання під вартою ОСОБА_9 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 України було продовжено до 17 квітня 2022 року (включно).

Мотивуючи рішення, суд перевірив обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою і встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати цей запобіжний захід.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, адвокатом ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року про продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесяти) днів скасувати, обрати відносно підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .
З рішенням районного суду не погоджується, так як вважає, що останнє є необґрунтованим та незаконним.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що продовження тримання під вартою має ознаки «автоматичного», ризики передбачені ст. 177 КПК України не доведені та належним чином не враховано обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Наголосила, що судом достатнім чином не враховано, що ОСОБА_9 має ІІІ групу інвалідності пожиттєво.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 оскаржується ухвала судді Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року лише в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому керуючись ч.1 ст. 404 КПК України перегляд здійснюється лише в частині яка стосуєтсья ОСОБА_9 ..
Із матеріалів провадження вбачається, що досудовим розслідуванням встанолено, що 25 червня 2019 року, близько 03 год. 00 хв., ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, метою незаконного збагачення, з умислом, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , а також з ОСОБА_8 , та не встановленою в ході досудового розслідування кримінального провадження особою на ім`я - ОСОБА_10 (матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження), з використанням автомобілю марки «BMW» 520, з литовськими номерними знаками, прибули до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Діючи з єдиним умислом, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, за попередньою змовою групою осіб, одягнувши на голову та обличчя спеціально заготовані речі, які унеможливлювали їх впізнання, незаконно проникли на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом відкриття металевої хвіртки за допомогою знайденого ключа, який знаходився у поштовій скрині. Після чого, з використанням знайденого іншого ключа, який перебував у вазоні для квітів поряд з входом до домоволодіння, незаконно проникли до вказаного житлового приміщення, де перебував потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зі своїм сином - потерпілим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Продовжуючи діяти з єдиним злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_9 та не встановлена в ході досудового розслідування кримінального провадження особа на ім`я - ОСОБА_10 проникли до кімнати його сина - потерпілого ОСОБА_12 , де несподівано для останнього, шляхом погрози застосування насильства, підняли його з ліжка, зв`язали та замотали у килим, який знаходився у кімнаті останнього, після цього поклали на підлогу та наділи на голову ганчірку, аби він не зміг кричати та прохати про допомогу.

Одночасно з цим, усвідомлюючи, що в сусідній кімнаті будинку знаходиться потерпілий ОСОБА_11 , несподівано для останнього, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зайшли в його кімнату, підняли з ліжка та розпочали застосовувати погрози поламати йому різні частини тіла, з вимогою назвати код від сейфу, який перебував в кімнаті останнього. На неодноразові вимоги відкрити сейф, потерпілий ОСОБА_11 , не реагував, код від сейфу не говорив. Після чого, останні шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, а саме одного удару в область голови, продовжували погрожувати йому нанести тілесні ушкодження в разі відмови виконувати їх незаконну та злочинну вимогу.

Тим самим, згідно судовомедичної експертизи № 09-897/2019 від 25 липня 2019 року ОСОБА_11 спричинено садно на обличчі, яке утворилося від травматичної дії тупого твердого предмету, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Після цього, потерпілий ОСОБА_11 , усвідомлюючи серйозні злочинні наміри вказаних осіб та реальну загрозу своєму здоров`ю та життю, повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 код від сейфу в якому знаходились особисті речі.

Усвідомлюючи частину досягненої злочинної мети, останні скрутили ОСОБА_11 руки за спиною та поклали його обличчям на подушку, та накрили його голову простирадлом. Відкривши сейф, заволоділи майном, чим, заподіяли останньому матеріальну шкоду на загальну суму 13 534.50 грн, та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

На розгляд Харківського районного суду Харківської області, згідно ухвали Харківського апеляційного суду, надійшов для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001423 від 03 вересня 2018 року, у якому висунуто обвинувачення, серед інших, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також з погрозою застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.
Під час досудового розслідування ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, як слідчим суддею, так і судом, останній раз до 20 лютого 2022 року.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який.
Строк тримання під вартою ОСОБА_9 , було продовжено до 17 квітня 2022 року(включно).
Перевіривши оскаржуване судове рішення суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції.
Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що вчинені в складі організованої групи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_9 вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування.
Що стосується питання існування заявлених ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними, не зменшилися та продовжують існувати.
Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.
Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілими може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_9 не одружений, не має стійких соціальних зав`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину групою осіб. Дані обставини свідчить про наявність ризику про вчинення нових кримінальних правопорушень, з метою збагачення.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").
Колегія суддів враховує характер інкримінованого обвинуваченому злочину, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством вчинене організованою групою, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушеннях.
Так, на думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_9 місця реєстрації, позитивну характеристику, та інвалідність 3 групи у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема цілодобовий домашній арешт, як на тому наполягав в апеляційній скарзі його захисник.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Апеляційна скарга не містить об`єктивних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.
Також, посилання сторони захисту на стан здоров`я обвинуваченого судом взято до уваги, але вони є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було надано цьому оцінку, та крім цього на час розгляду провадження, даних, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, матеріали судового провадження не містять.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4