Справа № 331/1941/22
Провадження №1-кп/333/524/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисників обвинуваченої ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої, клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на більш м`який та клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявлені у кримінальному провадженні № 0000175 від 22.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

14.07.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов даний обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000175, відомості про яке внесене до ЄРДР 22.04.2022 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Єлизаветівка Приморського району Запорізької області, українки, громадянки України, незаміжньої, має вищу освіту, яка займає посаду заступника голови Бердянської РДА Запорізької області з гуманітарних питань, депутата Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області 8 скликання від політичної партії «Опозиційна платформа За життя», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , є особою щодо якої, згідно ст.480 КІІК України, передбачений особливий порядок кримінального провадження депутат місцевої ради, раніше не судима, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України. Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 під час досудового розслідування, був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжений в порядку встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України до 20.07.2022 р.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 ще на 60 діб, посилаючись на те, що обвинувачена обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, покарання за останній передбачене у вигляді довічного позбавлення волі, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачена може переховуватись від суду, скоїти нове кримінальне правопорушення або продовжити вчинення інкримінованих злочинів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати і на теперішній час.

Обвинувачена заперечувала відносно задоволення даного клопотання прокурора, просила врахувати її стан здоров`я та застосувати відносно неї більш м`який запобіжний захід,

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 заперечував відносно клопотання прокурора, вважає його необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора у зв`язку з необґрунтованістю. Вважає, що прокурор не має заявляти дане клопотання в підготовчому судовому засіданні. Також звернулась до суду з письмовим клопотанням про скасування обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просила врахувати, що обвинувачена раніше не судима, вік та стан здоров`я обвинуваченої, яка має діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ступеню, у січні 2022 р. перенесла операцію, за період тримання в Запорізькому СІЗО її стан здоров`я погіршився. Послалась, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки: родину та утриманців: цивільного чоловіка - ОСОБА_9 , сина ОСОБА_10 , який є студентом Державного Дніпропетровського медичного університету, доньку ОСОБА_11 , остання є заміжньою, маму - пенсіонерку. ОСОБА_6 до затримання мешкала в АДРЕСА_2 . На цей час, для ОСОБА_6 орендовано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , де вона може мешкати на період проведення судового розгляду. Наразі вона звільнилась із займаної посади заступника голови Бердянської РДА Запорізької області та подала заяву про припинення повноважень депутата фракції політичної партії «Опозиційна платформа-За життя» Приморської міської ради. Обвинувачена позитивно характеризується з місця роботи. Майновий стан обвинуваченої є задовільним, має у власності нерухоме майно. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, оскільки обвинувачена не має наміру переховуватися, жодних заяв від свідків не надходило щодо тиску з боку обвинуваченої, всі інші докази зберігаються в сторони обвинувачення, тому підстави вважати, що обвинувачена може їх спотворити чи знищити відсутні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З урахуванням положень ст.ст. 197, 315 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.
Виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання - є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року по справі №505/2898/19.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, які кваліфікуються як:

- закінчений замах на вчинення державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану та надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану;
- закінчений замах на вчинення добровільного зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території..
Одне з даних кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, за яке передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

З анкетних даних обвинуваченої, повідомлених суду, вбачається, що вона раніше не судима; зареєстроване та фактичне місце проживання обвинуваченої знаходиться на тимчасово окупованій території в Бердянському районі Запорізької області; звільнена з останнього місця роботи; виявила намір, шляхом написання відповідної заяви, припинити свої повноваження як депутата міської ради, відомості про результати розгляду питання про припинення її повноважень як депутата, в матеріалах справи відсутні. Зі слів обвинуваченої вона офіційно розлучена, а фактично перебуває в цивільних відносинах з ОСОБА_9 , має двох повнолітніх дітей.

Стороною захисту зазначено, що для ОСОБА_6 орендовано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , де вона може мешкати на період судового розгляду даного кримінального провадження. Надано копію договору про оренду цієї квартири від 10.07.2022 р., строк дії якого встановлений сторонами договору до 10.08.2022 р. Даний договір укладений від імені ОСОБА_9 , який як зазначає обвинувачена, є її цивільним чоловіком. Належних доказів, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , мають спільні обов`язки та права як члени родини, в матеріалах справи відсутні. В договорі не зазначено, що він діє від імені обвинуваченої, укладаючи даний договір. В умовах договору зазначено, що в цій квартирі буде мешкати одна особа, при цьому що в ній має мешкати саме ОСОБА_6 не зазначено. Відомості, що обвинувачена була зареєстрована в м. Запоріжжя як внутрішньо переміщена особа, в матеріалах справи відсутні. З огляду на вищевказане, колегія суддів критично відноситься до даного договору оренди. Наявність дійсного наміру обвинуваченої мешкати в м. Запоріжжі та виконувати належним чином свої процесуальні обов`язки, в тому числі щодо явки до суду, в судовому засіданні не підтверджена.

Сторона захисту зазначає, що обвинувачена має стійкі соціальні зв`язки, в зв`язку з чим ризик того, що вона буде переховуватися від суду відсутній. Колегія суддів не погоджується з даним твердження враховуючи наступне. З пояснень обвинуваченої вбачається, що ОСОБА_9 , якого вона зазначає, як свого цивільного чоловіка, в кінці червня 2022 р. виїхав на тимчасово окуповану територію до Бердянського району Запорізької області, де продовжує перебувати. Діти обвинуваченої є вже повнолітніми особами. Належно підтверджених відомостей, що вони перебувають на утриманні обвинуваченої, в матеріалах справи відсутні. Наявність на утриманні обвинуваченої матері пенсіонерки належними доказами не підтверджена. Обвинувачена звільнилась із займаної керівної посади, написала заяву про припинення своїх повноважень як депутата міської ради. Дані обставини вказують, що обвинувачена не має стійких соціальних зв`язків на території, яка підконтрольна органам влади України.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що ризик того, що обвинувачена, враховуючи тяжкість покарання за інкриміновані злочини, може переховуватися від суду з метою уникнення можливого тяжкого покарання, продовжує існувати і заявлені соціальні зв`язки обвинуваченої, не зможуть запобігти даному ризику. Враховуючи наявність в Україні воєнного стану, знаходження фактичного місця проживання обвинуваченої та її родини на тимчасово окупованій території, колегія суддів вважає зазначений ризик досить вагомим.

Наявність заявлених прокурором ризиків, що обвинувачена, яка раніше не судима, може вчинити новий злочин чи продовжити вчинення інкримінованих злочинів, а також що вона може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не обґрунтована.

З наданих стороною захисту документів, в тому числі довідки ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» вбачається, що обвинувачена має ряд хронічних захворювань, отримує належне лікування в умовах слідчого ізолятора, у разі необхідності, наразі стан її здоров`я задовільний. Дані про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Колегія суддів, враховуючи характер обвинувачення, слабкі соціальні зв`язки обвинуваченої на території, яка підконтрольна органам влади України, приходить до висновку, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючому вагомому ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим клопотання обвинуваченої про зміну даного запобіжного заходу на більш м`який, а також сторони захисту про скасування існуючого запобіжного заходу не підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої є ефективним, співмірним з існуючими ризиками та тяжкістю інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, а також відповідає охороні як суспільного інтересу, який полягає, у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження, та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно якій обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що є підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ще на 60 днів, з метою забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобіганням спробам обвинуваченої переховуватись від суду.
Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який залишити без задоволення.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 діб, а саме: з 18.07.2022 року по 16.09.2022 року.
Ухвала діє до 16.09.2022 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали складений та оголошений 20.07.2022 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3