Справа № 450/4396/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/617/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 450/4396/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки з покладенням на неї відповідно до ст. 76 КК України таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 19.08.2019 о 08 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом марки "NISSAN ALMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухаючись ним автодорогою "Мукачево - Івано-Франківськ - Львів" в напрямку м. Львова, при проїзді у с. Давидів Пустомитівського району Львівської області ділянки дороги поблизу перехрестя з вул. Галицькою, грубо порушила вимоги Р.1 п.п.1.3, 1.5, 1.10 (в частині значення терміну небезпека для руху), Р.2, п.2.3 "б, д", Р.12 п.п.12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що вона перевищуючи швидкість руху проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виявлення небезпеки для руху у виді перешкоди у вигляді пішохода, яка переходила проїзну частину, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, що призвело до наїзду на ОСОБА_9 , яка внаслідок отриманих травм померла.
На вирок суду процесуальний прокурор ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із іспитовим строком 2 роки. У решті вирок просить залишити без змін.

Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_10 та доведеності її вини, прокурор разом з цим вважає вказаний вирок суду незаконним, у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Зазначає, що оскільки ОСОБА_10 вчинила тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні нею Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із летальним наслідком, а також те, що робота обвинуваченої безпосередньо не пов`язана із керування транспортним засобом, судом безпідставно не призначено ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили вирок суду щодо ОСОБА_5 залишити без змін, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглянуто в порядку ч. 3 ст.349 КПК України, та судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченої, призначення основного покарання у виді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Щодо непризначення додаткового покарання, з чим не погоджується прокурор в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 20, п. 21 постанови Пленум Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 основного покарання і, зокрема, при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Як пояснила у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 , вона розлучена, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працює у місті Львові на ПрАТ «Львівський холодокомбінат», а проживає у с. Старе Село, яке знаходиться на відстані 35 км від місця праці.
Посткримінальна поведінка обвинуваченої є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала завдану шкоду.
З огляду на вищевикладене та дані, що характеризують особу обвинуваченої, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 додаткового покарання, та вважає, що покарання обвинуваченій призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Що стосується покликань сторони обвинувачення на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину та його наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винної не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4