Номер провадження: 11-сс/813/661/22
Справа № 495/5456/21 1-кс/495/770/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та за допомогою комунікаційної платформи EASYCON апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2022 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000029 від 29 червня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358; ч.4 ст.358; ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358; ч.4 ст.358; ч.4 ст.190 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , Крім того на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ували до 27 червня 2022 року в межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України за який йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Крім того у даному кримінальному провадженні існує ризик впливу на свідків з боку підозрюваного, оскільки слідчий суддя не поклав на ОСОБА_8 обов`язку утриматись від спілкування зі свідками.

На думку прокурора не застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою може негативно вплинути на всебічність та повноту досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін та зазначив, про те, ОСОБА_8 належним чином виконує свої процесуальні обов`язки і запобіжний захід у виді домашнього арешту цілком запобігає ризикам, передбаченим ст.177 КПК України на які посилається прокурор.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у пособництві в підробленні офіційного документу, який видається та посвідчується установою, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у пособництві в підробленні офіційного документу, який видається та посвідчується установою, і яке надає право, з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, у використанні завідомо підроблених документів, у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358; ч.4 ст.358 та ч.4 ст.190 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: допитами свідків, протоколом огляду місця події, висновком оціночно-земельної експертизи, протоколами тимчасового доступу до речей і документів, протоколами проведення обшуку та протоколом огляду предметів, вилучених в ході проведення обшуків.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 .

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі прокурор наголошував про те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, в тому числі і особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України за який, у разі доведеності вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.

Однак посилання прокурора на тяжкість злочину та покарання, яке загрожує підозрюваному апеляційний суд вважає недостатніми для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Крім того прокурор зазначив про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки та майновий стан, який дозволяє йому впливати на свідків у кримінальному провадженні та іншого підозрюваного.

Апеляційний суд частково погоджується з існуванням вказаного ризику, проте зазначає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту цілком запобігає даному ризику,

оскільки обмежує право підозрюваного на свободу пересування під час здійснення досудового розслідування.

Під час апеляційного розгляду прокурор не зміг надати будь-яких доказів про те, що ОСОБА_8 з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, здійснював спроби незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд враховує, що підозрюваний має постійне місце реєстрацій та проживання, крім того на його утримання знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_10 , 2010 року народження та мати підозрюваного ОСОБА_11 , яка має другу групу інвалідності.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, що на теперішній час застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту повною мірою не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2022 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358; ч.4 ст.358; ч.4 ст.190 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування до 27 червня 2022 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4