Номер провадження: 11-кп/813/1851/22
Справа № 521/6632/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Біляївського р-ну Одеської обл., громадянина України, до засудження не працевлаштованого, з неповною середньою освітою, розлученого, зареєстрованого га до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого,
.
засудженого 24.03.2020 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, застосовано умовно дострокове звільнення від призначеного покарання на строк 3 місяці 14 днів.
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від покарання призначеного 24.03.2020 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ч. З ст. 185 КК України.
Засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від відбування призначеного покарання на строк 3 місяці 14 днів.
Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 відбув понад 2/3 частини строку призначеного покарання, тривалий час працював на основному виробництві установи, має два заохочення, відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, вважається таким, що стягнень не має, має позитивну характеристику з місця відбування покарання.
Зважаючи на викладене, судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмови в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від покарання призначеного 24.03.2020 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ч. З ст. 185 КК України.
Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 мав ряд стягнень, хоча відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, вважається таким, що стягнень не має.
Заслухавши суддю доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, захисника та засудженого, які заперечували проти її задоволення,вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.
Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , відбуває покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, призначеного 24.03.2020 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ч. З ст. 185 КК України.
Початок строку відбування покарання обраховано з 02.12.2019 року, кінець строку 02.12.2022 року.
З характеристики наданої Державна установа арештантський дом «Одеська виправна колонія №14)», вбачається, що ОСОБА_7 відбуває в ній покарання з 04.12.2019 року. За цей час зарекомендував себе посередньою. Має два заохочення, вважається таким, що не має стягнень відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України.
Певний час був працевлаштований на виробництві установи, тобто, з певних причин, його трудова діяльність не була постійною.
Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення різного виду та тяжкості кримінальних правопорушень, більшість з яких є навмисними, корисними злочинами проти власності та знову відбуває покарання за вчинення тяжкого умисного злочину проти власності, Також, до засудженого ОСОБА_7 вже застосовувалось умовно дострокове звільнення від відбування покарання та Закон України «про амністію».
Вищевказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи засудженого та його схильність до вчинення кримінально-караних діянь.
Сам факт відбуття певної частини покарання, наявність невеликої кількості заохочень за дотримання засудженим правил поведінки, факт нетривалого працевлаштування засудженого самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 81 КК України.
Ці відомості підлягають врахуванню у сукупності із даними, що характеризують особу засудженого в цілому, а також даними, що характеризують суспільну небезпечність скоєних засудженим кримінальних правопорушень та їх тяжкість.
Дотримання правил поведінки, безпеки праці, недопущення порушення правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки, і ці обставини не доводять виправлення засудженого.
Відсутність у засудженого дисциплінарних стягнень само по собі не підтверджує виправлення засудженого, а саме те, що процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Наведені обставини фактично не були враховані судом, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Відомості про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому спростовують висновки суду про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Умовно-дострокове звільнення засудженого застосовується лише у разі доведення його виправлення, тобто досягнення мети покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме вимоги ст. 81 КК України.
Висновки суду про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, скасувати.
Постановити нову ухвалу.
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24 березня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили за моменту оголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13