Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1969/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 1 ст. 309 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 30 жовтня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі, 29 січня 2021 року звільнений з місць позбавлення полі по відбуттю строку покарання,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Судом вирішено питання щодо речового доказу і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено, 15 березня 2021 року, знаходячись поряд зі станцією метро «Теремки» у місті Києві, незаконно, з метою особистого вживання, без мети збуту, підібрав, тим самим придбав наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,040 г., який незаконно зберігав при собі доки не був із ним затриманий у вестибюлі означеної станції метро, о 11 годині 18 хвилин цього ж дня.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правильності встановлених судом фактичних обставин кримінального проступку, своєї винуватості у його вчиненні та правової кваліфікації дій за ч. 1 ст. 309 КК України, просить вирок змінити в частині призначеного йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців, а саме замінити його на штраф в межах санкції закону, за яким він визнаний винуватим.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає про те, що призначене йому судом першої інстанції покарання, яке полягатиме в ізоляції від суспільства, є несправедливо суворим і позбавить його можливості проходити лікування та отримувати спеціалізовану допомогу від наркотичної залежності. Зокрема, просить врахувати те, що з 02 січня 2022 року від добровільно проходить курс реабілітації та соціальної адаптації з метою позбавлення від наркотичної залежності в ГО «Беріг життя+», а також прийняти до уваги те, що він утримує малолітнього сина, 2011 року народження. З урахуванням указаних обставин, того, що вчинений ним кримінальний проступок пов`язаний з його наркотичною залежністю, від якої він проходить лікування, даних про його особу, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, які б його обтяжували, ОСОБА_6 вважає за можливе призначити йому менш суворий вид покарання в межах санкції закону, за яким він визнаний винуватим, а саме у виді штрафу, що в даному випадку буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме принципам індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, за клопотанням обвинуваченого допитавши свідка ОСОБА_8 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 ухвалений за результатами розгляду обвинувального акта в порядку спрощеного провадження, передбаченого ст. ст. 381, 382 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту за встановлених під час досудового розслідування обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в суді не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з вимогами ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених і викладених у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального проступку, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України.

Перевіряючи вирок суду в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Наведені вимоги закону не були належним чином дотримані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання суд вказав про врахування: ступеню тяжкості вчиненого ним діяння, яке ст. 12 КК України віднесено до кримінального проступку; даних про особу обвинуваченого, що він раніше судимий, зокрема і за вчинення корисливого злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює.

Також суд зазначив про те, що ним не встановлено обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_6 .

Пославшись на дані про особу обвинуваченого, на відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, суд вважав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду не погоджується.

Апеляційний суд вважає, що суд безпідставно не визнав щире каяття ОСОБА_6 як обставину, що пом`якшує його покарання. Така обставина була встановлена органом досудового розслідування відповідно до обвинувального акта, розгляд якого, в свою чергу, відбувався в суді у спрощеному порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 КПК України, тобто за відсутності учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого, який письмовою заявою підтвердив беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку та згоду з усіма встановленими під час дізнання обставинами. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 також повністю визнав свою винуватість у вчиненому, виразив щирий жаль з приводу скоєного ним кримінального проступку та бажання виправитися. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне визнати щире каяття ОСОБА_6 як обставину, що пом`якшує його покарання.

Також в ході апеляційного розгляду встановлено, що з 02 січня 2022 року по теперішній час ОСОБА_6 проходить рекомендований дванадцятимісячний курс комплексної психосоціальної програми адаптації та ресоціалізації від хімічної (наркотичної) залежності в ГО «Беріг життя+» (ГО «Реабілітаційне життя»). Відповідно до характеристики, наданої цієї громадською організацією, ОСОБА_6 зарекомендував себе дисциплінованим та відповідальним учасником програми, став на шлях виправлення, активний у своїх починаннях, має намір вести здоровий і тверезий спосіб життя.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду як свідок керівник ГО «Беріг життя+» (ГО «Реабілітаційне життя») ОСОБА_8 підтвердив, що ОСОБА_6 є пацієнтом цієї організації, постійно знаходиться в їхньому центрі, на даному етапі лікування проходить соціалізацію.
Також свідок показав, що організація надає можливість пацієнтам працювати і заробляти кошти, що у ОСОБА_6 буде можливість сплатити штраф, у протилежному випадку це готова зробити за нього організація.

Окрім наведеного, колегією суддів з`ясовано, що дружина обвинуваченого ОСОБА_6 померла у червні 2022 року і у нього залишилася малолітня дитина, 2011 року народження, яка потребує його участі у вихованні, догляді та утримання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців не відповідає принципам справедливості, індивідуалізації та співмірності покарання внаслідок суворості, не сприятиме виправленню обвинуваченого та об`єктивно позбавить його можливості завершити курс лікування від наркотичної залежності, з якою було пов`язане вчинення ним кримінального проступку.

З огляду на встановлені та доведені обставини, що впливають на захід примусу, враховуючи в сукупності: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесене до кримінального проступку, характер та конкретні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, зокрема і те, що він, хоча раніше і судимий, але на даний час добровільно проходить курс лікування від наркотичної залежності, де має можливість працювати і заробляти кошти, виявив бажання стати на шлях виправлення, а також має малолітню дитину, у вихованні якої приймає участь; наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щирого каяття обвинуваченого, та відсутність таких, які б його обтяжували, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, а саме застосувати до нього менш суворий вид покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, встановленому вказаним законом України про кримінальну відповідальність.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, є співмірним зі ступенем тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу, справедливим, необхідним і достатнім, сприятиме досягненню мети покарання, регламентованій у ст. 50 КК України, виправленню засудженого та попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За таких підстав, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає зміні в порядку п. 1 ч. 1 ст. 408, ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене судом покарання з арешту на штраф в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4