Справа № 409/2933/21
Провадження № 1-о/0186/1/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2022 року м. Першотравенськ

Колегія суддів Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року та ухвали Луганського обласного суду від 03 серпня 2000 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 , посилаючись на норми п.1 ч.3 ст.459 КПК України, звернувся до суду із заявою про відкриття провадження за нововиявленими обставинами та приведення вироку Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року, ухвали Луганського обласного суду від 03 серпня 2000 року у відповідність до Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)/21 від 16.09.2021 року.

Свою заяву ОСОБА_4 мотивує тим, що згідно вироку Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року його засуджено за п.п. «г», «і» ст.93, ч.2 ст.215-3, ч.3 ст.89, ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари з конфіскацією 1/4 частини особистого майна. Ухвалою Луганського обласного суду від 03 серпня 2000 року йому було змінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини особистого майна. На даний час він відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія №56». 16.09.2021 року Конституційний Суд України виніс остаточне рішення за конституційними скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК України, визнавши такі положення такими, що не відповідають Конституції України (не конституційними) з огляду на відсутність у КК України механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи заміни будь яким. Тим самим підтвердив і констатував, що міра покарання у виді позбавлення волі в такому виді є неконституційною і не відповідає Європейської Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з чим, ОСОБА_4 вважає, що призначене йому Луганським обласним судом покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення протирічить положенням ст.28 Конституції України та порушує його конституційні права людини. Також зазначив, що довічне позбавлення його волі без перспективи звільнення відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, є не гуманним та таким, що не відповідає положенням Конституції України покаранням, а тому воно є недопустимим у відповідність до ч.1 ст.3 КК України та ст.28 Конституції України, тому просить суд скасувати рішення Луганського обласного суду від 03 серпня 2000 року в частині призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення, яке відповідно до правової позиції Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року №6-р(ІІ)/2021, не відповідає вимогам ст.28 Конституції України та постановити відносно нього новий вирок, яким призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Колегія судів, виконуючи вимоги ч.2 ст.464 КПК України, дослідивши вказану заяву ОСОБА_4 , вирішуючи питання про можливість відкриття провадження, встановила.

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 , єдиною підставою для відкриття провадження за нововиявленими обставинами, з посиланням на норми п.1 ч.3 ст.459 КПК України, є рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)/2021, яким на думку заявника, встановлено неконституційність призначення покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення, яке призначено йому.

Разом з тим, виключними обставинами, відповідно до п.1 ч.3 ст.459 КПК України визнаються, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Таким чином, за змістом п.1 ч.3 ст.459 КПК України, установлення неконституційності окремих положень закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних приписів при вирішенні конкретної справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК України, відповідно до яких умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, не могли бути застосовані до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Вказаним Рішенням Конституційного Суду України зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення, тим самим забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кримінального кодексу України у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Тому виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Крім того, згідно з положеннями розділу VIII КПК України, зазначені питання вирішуються під час виконання вироку в порядку ст.539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Таким чином, згідно вказаного у заяві рішення Конституційного Суду України було визнано такими, що не відповідають Конституції України лише ч.1 ст.81 та ч.1 ст.82 КК України і не було прийнято рішення про неконституційність Закону, який було застосовано під час розгляду судом справи стосовно заявника.

Також, у своїй заяві ОСОБА_4 не зазначає обставини застосування судом, який розглядав справу стосовно нього, ст.ст. 81, 82 КК України, та у заяві відсутні посилання, що рішення Конституційного Суду України є підставою для перегляду судових рішень саме за нововиявленими обставинами. Будь якого іншого обґрунтування та інших обставин на підтвердження заявлених вимог заявник не зазначає.

Довічне позбавлення полі, як один із видів покарання відповідно до п.12 ч.1 ст.51 КК України, передбачено ст.64 КК України.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р(ІІ)/2021 вищезазначена норма неконституційною не визнавалася.

З урахуванням наведеного, доводи заявника про те, що Рішенням від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України визнав неконституційною норму про призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Великої палати Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі № 1-1/2004, від 21.10.2021 року у справі № 13-208зво21, від 21.10.2021 року у справі № 13-210зво21, від 01.11.2021 року у справі № 13-225зво21.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у відкритті кримінального провадження про перегляд за нововиявленими обставинами оспорюваних судових рішень на підставі того обґрунтування, яке викладено у заяві ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 459, 460, 462, 464 КПК України, - колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті кримінального провадження за заявою про перегляд вироку Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року та ухвали Луганського обласного суду від 03 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами.

Копію даної ухвали разом із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами невідкладно надіслати особі, яка її подала.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з монету її оголошення. Засудженим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3