Номер провадження: 11-кп/813/117/22
Номер справи місцевого суду: 506/682/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 05.07.2019 року у кримінальному провадженні № 0000075, внесеного до ЄРДР 14.03.2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною світою
не працює, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2/двох/ років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2/ два/ роки.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з дати фактичного початку відбування призначеного судом покарання.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати по проведенню судових експертиз, що складає 1716 грн., за проведення експертизи №775-А від 21 листопада 2018 року, 791 грн. 64 коп., за проведення експертизи № 243-А від 17 червня 2017 року та 791 грн. 64 коп., за проведення експертизи № 245-А від 18 червня 2017 року.
Позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , цивільного позивача ОСОБА_11 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» та ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_9 :

- страхове відшкодування витрат, викликаних необхідністю придбання ліків, необхідністю стаціонарного хірургічного лікування, медичної діагностики, транспортування, у розмірі 4648 грн. 80 коп., і 1326 грн., а всього 5974 грн. 97 коп.;
- страхове відшкодування компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 грн.;
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_10 :
- страхове відшкодування витрат, викликаних необхідністю придбання ліків, необхідністю стаціонарного хірургічного лікування ,медичної діагностики, транспортування, у розмірі 5388 грн. 67 коп., і 1326 грн., всього 6714 грн. 84 коп.;
- страхове відшкодування компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 грн.;
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_11 :
- страхове відшкодування витрат, викликаних необхідністю придбання ліків, медичної діагностики, у розмірі 721 грн. 55 коп.;
- страхове відшкодування компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, - 2500 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, - 2500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок компенсації моральної шкоди 40000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у рахунок компенсації моральної шкоди 40000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 у рахунок компенсації моральної шкоди 5000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, - 2500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, - 2500 грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Позов цивільного позивача ОСОБА_12 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» та ОСОБА_7 задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_12 :
- страхове відшкодування у сумі 53860 грн.
- витрати по оплаті проведення звіту спеціаліста- оцінювача у розмірі 3300 грн та по оплаті транспортування і зберігання транспортних засобів 5780 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 2000 грн.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 13 березня 2017 року близько 23.50 г, ОСОБА_7 , діючи з необережності у формі злочинної недбалості, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ- DAEWOO, р/н НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії , в порушення :
- п.2.9 а) ПДР України, яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- п.2.1 ПДР України, яким водій зобов`язаний мати посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
Здійснюючи рух в правій смузі проїжджої частини по ходу свого руху на 241 км+ 300 м автошляху сполученням «Кіровоград-Платоново» в напрямку від с.м.т. Окни до с. Малаївці Окнянського району Одеської області, по прямолінійній частині дороги, на якій організований двосторонній однорядний рух, грубо порушуючи, внаслідок сп`яніння:
- п.п. 2.3, «б» ПДР України, яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п.10.1 ПДР України, яким передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- 12.1 ПДР України, згідно з яким , під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу ,щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним,
- 12.3 ПДР України , згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди ,яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу,
уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, обрав швидкісний режим без врахування дорожньої обстановки, втратив пильність та, не впоравшись з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, при цьому ,маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для свого руху - автомобіль «Nissan vanette», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку, по правій смузі проїжджої частини по ходу свого руху цього автошляху, своєчасно заходів для відвернення зіткнення транспортних засобів шляхом повернення на свою смугу руху чи зменшення швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу не вжив, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan vanette», р/н НОМЕР_2 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Nissan vanette», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді розтрощеної рани лівої гомілки з розривом препателярної зв`язки, уламкового крайового перелому бугристості лівої велико-гомілкової кістки, крайовий перелом нижнього латерального краю лівого наколінника, забій м`яких тканин лівого суглобу, садна тім`яної області справа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Крім того, під час дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі «Nissan vanette», р/н НОМЕР_2 , в якості пасажира перебувала ОСОБА_10 , яка внаслідок вказаної ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забійної рваної рани правої виличної області, відкритого перелому правої виличної кістки з крововиливом у праву гайморову порожнину, травматичний неврит правого лицьового та трійчастого нервів з парезом та больовим синдромом, садна лобної області справа та тім`яної області справа, синців області рота справа та наколінника справа та зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вищенаведеним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою у якій зазначив, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновку суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вирок суду фактично базується лише на показаннях двох свідків, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свідчення, яких суперечать висновкам експерта, протоколу огляду місця події та показанням потерпілих.

На підставі наведеного, просить оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

До початку судового розгляду апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 , звернувся до апеляційного суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строку давності, і про закриття кримінального провадження стосовно нього. Крім того, обвинувачений зазначив, що розуміє наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Потерпілі про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, проте до апеляційного суду не прибули, причин свого не прибуття не повідомили, з клопотанням про відкладання судового засідання не зверталися.
Частиною 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , було вчинено 13.03. 2017 року.

Порівняльний аналіз положень ст. ст. 12, 49, ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінується ОСОБА_7 , та в чинній редакції, свідчить про те, що чинна редакція закону не поліпшує становище обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне застосувати правові норми кримінального закону в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченому.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою злочину.

Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений за вчинення нового злочину чи ухилявся від органу досудового розслідування чи суду.

З огляду на наведене, з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, минуло більше трьох років. Обставини, передбачені ч. 2, 3 ст. 49 КК України, за наявності яких перебіг давності зупиняється, або переривається, апеляційним судом не встановлено.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що у постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к, провадження №51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, навіть за невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, проте наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Щодо заявлених цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , цивільного позивача ОСОБА_11 та цивільного позивача ОСОБА_12 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину, які були заявлені в даному кримінальному проваджені, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілих та цивільного позивача можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_7 закрито з нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона та цивільний позивач має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року (справа №192/3301/16-к), від 15 січня 2019 року (справа № 185/442/16-к), від 15 травня 2019 року (справа №617/609/15-к) та від 19 листопада 2019 року (справа №345/2618/16-к).

Разом з тим, закриття провадження не реабілітує ОСОБА_7 і не звільняє його від відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз в рамках вказаного кримінального провадження.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20; провадження № 51-2331км21).

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000075, внесеного до ЄРДР 14.03.2017 року, проведено ряд експертиз, на які державою витрачено кошти, а саме: 1716 грн. за проведення експертизи №775-А від 21 листопада 2018 року; 791 грн. 64 коп. за проведення експертизи № 243-А від 17 липня 2017 року; 791 грн. 64 коп. за проведення експертизи № 245-А від 18 липня 2017 року; 3958 грн. 20 коп. за проведення експертизи № 244-А від 07 серпня 2017 року, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а дане кримінальне провадження - закриттю.

У зв`язку зі скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі вимог ч. 1 ст. 49 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 05.07.2019 року у кримінальному провадженні № 0000075, внесеному до ЄРДР 14.03.2017 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000075, внесене до ЄРДР 14.03.2017 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні 0000075, внесеному до ЄРДР 14.03.2017 року, в загальній сумі 7257,48 грн., стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , цивільного позивача ОСОБА_11 та цивільного позивача ОСОБА_12 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину, - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4