Справа № 461/9686/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/129/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року стосовно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року подання інспектора Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 про звільнення від покарання ОСОБА_7 задоволено.
Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням згідно вироку Рівненського міського суду від 10.09.2018 року.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 за період перебування на обліку в Галицькому районному сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області покладені на нього обов`язки виконав. Іспитовий строк за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10.09.2018 закінчився 10.09.2020. В суду відсутні докази того, що ОСОБА_7 притягнуто до кримінальної відповідальності за матеріалами внесеними в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000659 від 05.07.2019 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст.15 КК України. Тобто вироку відносно ОСОБА_7 за вищевказаним кримінальним провадження станом на день розгляду подання немає. Відтак, суд вважає за необхідне ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання за вироком Рівненського міського суду від 10.09.2018 року.
Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Рівненського міського суду від 10 вересня 2018 року у виді позбавлення волі строком 3 роки. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання старшого інспектора Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, призначеного вироком Рівненського міського суду від 10 вересня 2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосуванню закону, який не підлягає застосуванню.

Вказує, що в ході розгляду подання встановлено, що вироком Рівненського міського суду від 10 вересня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вказує, що 30.03.2020 прокуратурою Львівської області направлено в Залізничний районний суд міста Львова обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000659 від 05.07.2019 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 15 - ч.5 ст.185 КК України. Дане кримінальне провадження на даний час перебуває у провадженні суду на стадії судового розгляду (кримінальні правопорушення вчиненні 29.11.2019, 12.12.2019 та 17.12.2019, тобто під час іспитового терміну).
Звертає увагу, що відповідно ч.1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Разом з тим, за змістом ч.3 ст. 78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

На думку прокурора, враховуючи те що на даний час ОСОБА_7 перебуває у процесуальному статусі обвинуваченого у зв`язку із розглядом обвинувального акта щодо нього, підстави для звільнення засудженого від покарання, призначеного вироком Рівненського міського суду від 10 вересня 2018 року, відсутні.

Зазначає, що вирішальним аргументом суду, яке дало підстави звільнити останнього від кримінальної відповідальності є презумпція невинуватості.

Разом з тим, за змістом п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

В той же час, у відповідності до норм кримінально-процесуального законодавства, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

В свою чергу обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Вважає, що аналіз вищевикладених норм права, вказує, що саме неправомірна поведінка ОСОБА_7 призвела до того, що відповідно до норм кримінально процесуального законодавства він набув спочатку статусу підозрюваного, а в подальшому - обвинуваченого.

Проте, Галицьким районним судом міста Львова не взято до уваги факт притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення ним умисних злочинів в період іспитового строку.

Окрім цього, звільнення засудженого ОСОБА_7 , від покарання за попереднім вироком, в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в інших кримінальних провадженнях, які зараз перебувають на розгляді в судах, позбавляє можливості суд призначити остаточне покарання з дотриманням вимог ст. 71 КК України.

Такої ж позиції дотримується Львівський апеляційний суд у справі №445/2076/15-к (ухвала від 29.10.2020 ) та №565/2005/17 (ухвала від 02.10.2020).

Враховуючи наведене а також те, що на час постановлення оскаржуваного рішення, іспитовий строк, визначений вироком Рівненського міського суду від 10.09.2018 закінчився, тобто, жодні обмеження і обов`язки на ОСОБА_7 у зв`язку із відбуванням покаранням з випробуванням, не діють, - питання про звільнення ОСОБА_7 чи заміну покарання, позбавлено будь - якої процесуальної доцільності, а питання щодо наявності підстав для призначення невідбутої частини покарання за вироком Рівненського міського суду від 10.09.2018 буде вирішено районним судом лише після завершення розгляду кримінального провадження №0000659 від 05.07.2019 та постановлення відповідного рішення.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_7 не прибув, про причини своєї неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.9 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно ч.1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави зробити висновок, про те, що звільнення засудженого від призначеного йому судом покарання, після закінчення іспитового строку, можливе лише за умов, що він виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину.

На переконання апеляційного суду, при постановлені оскаржуваної ухвали наведених вимог закону судом першої інстанції не дотримано, а отже ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Рівненського міського суду від 10 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк тривалістю два роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без дозволу органу пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи пробації.

Інспектор Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 звернулася до суду із поданням про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10.09.2018 року. Мотивуючи його тим, що 24.06.2019 року громадянина ОСОБА_7 було ознайомлено з умовами відбуття покарання та обов`язками покладеними на нього згідно вироку суду. За період перебування на обліку громадянин ОСОБА_7 зарекомендував себе з посередньої сторони. 19.08.2019 року отримав застереження у вигляді попередження, за те що виїжджав за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. При цьому було зазначено, що за період перебування на обліку в Галицькому районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області засуджений ОСОБА_7 покладені на нього обов`язки виконав, однак відповідно до інформації з ЄРДР №0000659 від 05.07.2019 року, відкрито кримінальне провадження передбачене ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст.15 КК України. На даний час справа знаходиться на розгляді в Залізничному районному суді м.Львова, винуватість громадянина ОСОБА_7 не доведена за цими злочинами.
Разом з тим, незважаючи на вказані в поданні обставини, Галицького районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року задоволено подання інспектора Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 про звільнення від покарання ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи таке рішення, суд першої інстанції зазначив, що в суду відсутні докази того, що ОСОБА_7 притягнуто до кримінальної відповідальності за матеріалами внесеними в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000659 від 05.07.2019 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст.15 КК України. Тобто вироку відносно ОСОБА_7 за вищевказаним кримінальним провадження станом на день розгляду подання немає, відтак суд вважав за необхідне ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання за вироком Рівненського міського суду від 10.09.2018 року.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, такі підстави прийнятого судом рішення не узгоджуються з вимогами закону та рекомендаціями, викладеними в п. 10 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року.
Колегія суддів зазначає, що дійсно, відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
В той же час, відповідно до ч.3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до матеріалів провадження за поданням, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.5 ст. 185 КК України, перебуває на розгляді в Залізничному районному суді м. Львова.
Наведене свідчить про те, що засудженим ОСОБА_7 не виконана друга з умов звільнення засудженого від призначеного йому судом покарання - не вчинення протягом іспитового строку нового кримінального провадження, що судом першої інстанції при вирішенні клопотання не було враховано.
У разі ухвалення судом обвинувального вироку, суд, відповідно до вимог ст. 71 КК України, зобов`язаний призначити покарання за сукупністю вироків, якщо буде встановлено, що засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.
Верховний Суд України в зазначеній вище Постанові Пленуму вказав, що у разі коли про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання, суд, який розглядає справу за новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому законом порядку.

Отже, ухвалене судом рішення про звільнення ОСОБА_7 від покарання за попереднім вироком позбавляє можливості суд, у разі ухвалення обвинувального вироку, призначити остаточне покарання з дотриманням цих вимог закону. В той же час, якщо суд дійде висновку про невинуватість особи, питання про його звільнення від призначеного покарання за попереднім вироком в подальшому може бути вирішене судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні подання інспектора Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 про звільнення від покарання ОСОБА_7 - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 21 січня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання інспектора Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 про звільнення від покарання ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді