Справа № 459/1603/22
Провадження № 1-кс/459/1124/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді заяву прокурора Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000328 від 20.05.2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :
26.07.2022 р. прокурор Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_3 подав заяву про відвід судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000328 від 20.05.2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.4 ст. 186 КК України.

В обґрунтування послався на те, що 25.07.2022 року суддею Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_6 затверджено укладені угоди про визнання винуватості та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення в співучасті, в якому, зокрема і обвинувачується ОСОБА_4 . У відповідності до п.4 ч.1 ст.75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Зазначає, що підстави для відводу (самовідводу) судді відображено в ст. 4 Кодексу суддівської етики, затв. XI черговим з`їздом суддів України, 22 лютого 2013 року, зокрема, якщо суддя висловив свою позицію по суті справи, яка перебуває у нього на розгляді. Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 передбачають принцип об`єктивності судді як необхідну умову для належного виконання останнім своїх обов`язків. Так, об`єктивність має виявлятися не лише у змісті винесеного рішення, айв усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.Підставою відводу згідно вказаних принципів визначено випадки, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді у зв`язку з тим, що в останнього склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається. Відтак вказує, що вбачаються підстави для відведення судді Червоноградського міського суду ОСОБА_6 , оскільки обставини угод про визнання винуватості укладених між прокурором Червоноградської окружної прокуратури та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 містили детальний фактичний опис злочинів, зокрема з описом дій ОСОБА_4 , як спільного виконавця та є точним і фактичним описом злочинних дій, які ставляться у вину останньому, а тому є реальна підстава вважати, що продовження слухання справи суддею Червоноградського міського суду ОСОБА_6 може та має викликати в стороннього спостерігача думку про справедливість, об`єктивність та неупередженість судді.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву про відвід судді, з наведених підстав у ній.

Обвинувачений в судовому засіданні також підтримав заяву прокурора про відвід судді, просив таку задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що покладається на розсуд суду.

Інші сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились.

Розглянувши заяву про відвід, вислухавши думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Згідно із ст.. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

ЄСПЛ у в власній практиці неодноразово досліджував питання щодо підстав відводу суддів, за результатами чого було вироблено два критерії (суб`єктивний і об`єктивний). У пункті 66 рішення ЄСПЛ від 10.12.2009 у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді. Відповідно до об`єктивного критерію необхідно визначити, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року «Веттштайн проти Швейцарії»). З практики ЄСПЛ випливає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Вітчизняне законодавство, зокрема ст.4 Кодексу суддівської етики, затв. ХІ черговим з`їздом суддів України, 22 лютого 2013 року передбачає, що суддя зобов`язаний взяти самовідвід у випадках, передбачених законом. Суддя заявляє про самовідвід, якщо: а) суддя висловив свою позицію по суті справи, яка перебуває у нього на розгляді; б) суддя володіє доказами, які мають відношення до справи, що перебуває у нього на розгляді; в) раніше при розгляді цього ж предмета спору суддя виступав у якості адвоката, прокурора, представника сторони, свідка; г) чоловік (дружина) судді або близький родич когось із них бере участь у справі в якості прокурора, адвоката, експерта, спеціаліста, свідка, сторони, третьої особи або їх представників; д) суддя або члени його родини зацікавлені в рішенні у справі, яка перебуває у нього на розгляді. Тобто, якщо особисто судді стали відомі певні обставини або факти, які потенційно можуть вплинути на прийняття ним рішення по справі або викликати у сторін сумніви в справедливості та об`єктивності судді, останній має заявити самовідвід.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 передбачають принцип об`єктивності судді як необхідну умову для належного виконання останнім своїх обов`язків. Так, об`єктивність має виявлятися не лише у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Так, серед вказаних випадків зокрема є: а) у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається; b) раніше при розгляді цього самого предмета спору суддя виступав як адвокат чи долучався до справи як важливий свідок; с) суддя чи члени його родини матеріально зацікавлені в рішенні у відповідній справі. У рішенні ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії», встановивши порушення положень ч.1 ст. 6 Конвенції, зробив висновок про те, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.

ЄСПЛ розглядає наступні елементи незалежності суду: функціональна, персональна та організаційна незалежність від інших органів держави чи від партій; неупередженість суддів, проявляється у зовнішньому вираженні підходу судді при винесені рішення та розгляді справи; здійснювати свої повноваження в порядку належної правової процедури із забезпеченням процесуальних принципів (публічність, рівність учасників процесу тощо).

Пунктом 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

ЄСПЛ в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 зазначив, що безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви щодо цього. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 суд дійшов висновку про те, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності, з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію наддасть вимога об`єктивної безсторонності.

Суд звертає увагу на те, що 25.11.2021р. ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Муча проти Словаччини». В цій справі ЄСПЛ констатував, що суд, який схвалив угоди спільників про визнання провини, які завдають шкоди презумпції невинуватості старшого гангстера, не був неупередженим в судовому розгляді справи останнього.

Так, у п. 48 цього рішення ЄСПЛ зауважує, що конкретні скарги заявника ґрунтуються на тому факті, що його судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно із заявником і що він визначив ці дії таким чином, щоб було зрозуміло, що він також брав у них участь […] Під час розгляду цієї скарги право заявника на презумпцію невинуватості повинно бути враховано. Питання щодо неупередженості судді виникає, коли попереднє рішення вже містить детальну оцінку ролі особи, яка згодом була засуджена у злочині, вчиненому кількома особами, і, зокрема, коли попереднє рішення містить конкретне твердження про причетність заявника або коли враховано, що особа, засуджена згодом відповідала всім критеріям, необхідним для вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи обставини конкретної справи, такі елементи можуть розглядатися як ті, що вирішують питання про винуватість особи, яка розглядається в подальшому провадженні, і, таким чином, може призвести до об`єктивно обґрунтованих сумнівів у тому, що національний суд має неупереджену думку щодо суті справи відносно особи, яку судили згодом на початку судового розгляду (абз. 4 п. 49 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Не заперечується, що заявника судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно з ним, і що, визначаючи ці діяння, суд першої інстанції також посилався на участь у них заявника (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Суд зазначає, що рішення про затвердження угод співвиконавців заявника про визнання винуватості містили детальний фактичний опис їхніх злочинів, включаючи роль заявника в них як спільного виконавця, тоді як точний фактичний опис деяких їхніх злочинних дій був ідентичний точному фактичному опису приписуваних йому злочинних дій. Хоча ці рішення не містять жодного окремого висновку про вину щодо заявника як такого (див. також пункти 27 і 28 вище), їх слід розглядати у світлі складових елементів злочинів, про які йдеться, зокрема, створення, задумування та підтримання злочинного підприємства, що передбачає узгоджені злочинні дії з боку спільних виконавців.

Таким чином, засудження співвиконавців заявника у цих злочинах на основі наданого опису їхніх злочинних дій, що включало точне фактичне визначення конкретної ролі заявника в них, в принципі могло викликати сумніви щодо того, чи не призвело це до ситуації, при якій його було визнано таким, що скоїв кримінальні правопорушення, про які йдеться (п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Посилання на заявника та його дії в такий спосіб може в принципі порушити захист його права на презумпцію невинуватості. Суд усвідомлює, що будь-яке можливе втручання в це право мало місце насамперед у провадженні щодо співвиконавців заявника […]. Тим не менш, засудження його співвиконавців було частиною справи проти заявника (п. 56 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява, зроблене державною посадовою особою щодо особи, обвинуваченої у кримінальному правопорушенні, відображає думку про те, що вона або вона є винною до того, як ця особа була фактично визнана винною згідно з законом.

Крім того, Суд також встановив, що, навіть якщо закон прямо вказує, що не можна зробити жодних висновків про винність особи з кримінального провадження, в якому вона не брала участі, судові рішення мають бути сформульовані таким чином, щоб уникнути будь-яких потенційних попередніх висновків про вину третьої особи, щоб не поставити під загрозу справедливий розгляд обвинувачення в окремому провадженні.

Зазначені посилання жодним чином не були сформульовані таким чином, щоб вказувати на те, що на даний момент заявник є лише обвинуваченим і переслідується в окремому кримінальному провадженні. Разом з тим, жодне таке формулювання чи будь-яке інше пояснення щодо того, що його вину законодавчо не встановлено, не фігурує ні в обґрунтуванні вироків, які засуджують співвиконавців, ні де-небудь ще.

Правда, що у вироках, які засуджують співвиконавців, на заявника посилаються лише під його ініціалами та псевдонімом. Однак, як також зазначено в рішенні, очевидно, що суд першої інстанції чудово знав його особу. Більше того, і що ще важливіше (оскільки точне фактичне визначення власних злочинних дій заявника ідентичне визначенню його співвиконавців), не може бути сумніву, що його участь у їхніх злочинних діях була конкретно та індивідуально визначена у вироках, у яких встановлені такі винні співвиконавці (п.61 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Оскільки суд першої інстанції щодо заявника вважав засудження його співвиконавців частиною справи проти нього, принаймні, на перший погляд, він мав очевидний стимул залишатися послідовним зі своїм попереднім набором рішень, оскільки будь-які суперечливі висновки, зроблені вперше, могли підірвати довіру до останнього (див. Навальний і Офіцеров, цитоване вище, § 108). Так само враховуючи, що власне засудження заявника значною мірою ґрунтувалося на свідченнях, наданих співвиконавцями, які вже інкримінували йому зізнаннями, які вони дали під час угоди про визнання винуватості у них також був очевидний стимул не суперечити їхнім попереднім заявам (п.64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

З огляду на формулювання вироків проти співвиконавців заявника, вони завдали шкоди його праву заявника вважатися невинним доти, доки його вину не буде доведено. Враховуючи роль, яку вони відіграли у судовому розгляді заявника, який проходив у тому ж суді, його сумніви щодо його неупередженості були об`єктивно виправданими (п. 64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

З урахуванням висновків ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини» суд погоджується із думкою прокурора щодо наявності обставин, які можуть викликати в учасників цієї справи сумніви у неупередженості судді ОСОБА_6 внаслідок ухвалення нею вироку на підставі угод про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Отже, з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд, суд вважає за необхідне заяву прокурора про відвід судді задовольнити та передати матеріали кримінального провадження до канцелярії суду для визначення іншого судді автоматизованою системою документообігу суду.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, суддя -
УХВАЛИВ:
Заяву задовольнити.

Відвести суддю Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_6 від участі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000328 від 20.05.2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.4 ст. 186 КК України.

Передати матеріали кримінального провадження до канцелярії суду для визначення судді автоматизованою системою документообігу суду.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1