Дата документу 18.05.2022 Справа № 333/6885/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/6885/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/892/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 18 травня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.07.2004 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 07.05.2005 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2, ч.3 ст.185, 70, 71 КК України призначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільнився умовно-достроково Запорізьким районним судом на підставі ст. 89 КК України 20.03.2007 року, не відбутий строк покарання 11 місяців 13 днів;

- 02.06.2009 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;

10.06.2010 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнився умовно достроково 23.01.2014 року на невідбутий строк 6 місяців 2 дні;

- 05.08.2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 3років 1 місяця позбавлення волі;

- 11.03.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 27.07.2018 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 22.09.2020 звільнений з Софіївської виправної колонії №55 Запорізької області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково невідбутий термін - 6 місяців 17 днів;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

ОСОБА_7 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, повторно скоїв кримінальне правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 15.11.2020 року приблизно о 13 год. 30 хвил., знаходячись біля автовокзалу, що розташований по проспекту Соборному, 20 в м. Запоріжжя, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення телефонного дзвінку, попрохав у потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «MiMax 3» в корпусі чорного кольору, вартістю 8000 грн. Після того, як потерпілий добровільно передав мобільний телефон, ОСОБА_7 , не маючи наміру повертати його, покинув місце скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2022 року:
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 27.07.2018 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 постановлено не обирати.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту приведення цього вироку у виконання.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного йому покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції в повному обсязі не врахував дані про його особу, який провину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, хворіє на туберкульоз. Зазначені обставини давали суду першої інстанції підстави для призначення більш м`якого покарання.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, обвинувачений просив про розгляд апеляції за відсутності адвоката, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності захисника, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України, а обставини справи не вимагають обов`язкової участі захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого.

Стосовно вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки.

Місцевий суд також взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, у тому числі за злочини проти власності, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працевлаштований, не має власного джерела доходу, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Одночасно, відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності із вчиненням злочину в період встановленого випробувального терміну, що на думку колегії суддів засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , давали суду підстави для призначення саме такого розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Усталена протиправна поведінка обвинуваченого і навіть відбуття реального покарання не спонукало ОСОБА_7 до критичної оцінки своїх протиправних дій.

Крім того, попереднє застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст.75, 76 КК України, що вбачається із матеріалів провадження, та подальше вчинення ним кримінальних правопорушень вказує, що інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням по відношенню до ОСОБА_7 виявляється неефективним.

Також обґрунтовано суд призначив остаточне покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, оскільки останній вчинив злочин в період випробувального терміну, встановленого попереднім вироком.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_7 покарання взяті до уваги.

Обставин, які б можна було віднести на користь звільнення обвинуваченого від призначеного місцевим судом покарання з випробуванням апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює відхилення доводів останнього як неспроможних.

Посилання обвинуваченого про наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, поряд із встановленою лише однієї пом`якшуючою покарання обставиною, та з урахуванням негативних даних про особу обвинуваченого, судова колегія знаходить непереконливим.

Обставини, на які посилається обвинувачений, як на підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то судом першої інстанції була їм надана ґрунтовна оцінка, про що свідчить мотивувальна частина оскаржуваного вироку.

До того ж, судова колегія звертає увагу на відсутності у матеріалах провадження даних на підтвердження факту захворювання обвинуваченого на туберкульоз.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4