У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.07.2022 Справа №607/9206/22

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И В:
Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження за №0000664 від 17 травня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.187 КК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить змінити запобіжний захід ОСОБА_4 , застосований до нього ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт в нічний час з 23.00 год. до 6.00 год. Просить також викликати в судове засідання свідків: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ), як очевидців події, для підтвердження ними їхніх письмових пояснень, наданих 30.03.2022 року адвокату ОСОБА_8 , якими спростовується і заперечується підозра ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 05 липня 2022 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУ НП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави задоволено частково. Застосовано щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.28, ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.59 год. 27 серпня 2022 року.

Вважає, що вказаний запобіжний захід у зв`язку із новими фактичними обставинами кримінального правопорушення, встановленими мною після його застосування, підлягає зміні.

Так, слідча обґрунтовує своє клопотання тим, що 25 березня 2022 року, орієнтовно о 15 годині 00 хвилин, у ОСОБА_4 під час перетинання підземного переходу на перехресті вулиць Київська та 15 Квітня у м.Тернополі, за попередньою змовою зі своїм братом ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи. При цьому у клопотанні поняття «попередня змова» жодним чином не мотивоване відповідно до ч.2 ст. 28 КК України - як саме заздалегідь, тобто до початку злочину, ОСОБА_10 і ОСОБА_4 домовилися про спільне вчинення злочину відносно потерпілого?

У клопотанні зазначається, що реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 спільно зі своїм братом ОСОБА_10 напали на ОСОБА_11 та із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я, що виражалося у нанесенні ударів кулаками обох рук в ділянку голови, повалили останнього на землю, та продовжували наносити удари по голові, тулубу та кінцівках, до моменту втрати свідомості ОСОБА_11 , внаслідок чого брати ОСОБА_12 заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки Realme, моделі 6Рго,128 Gb синього кольору та посвідченням водія серії № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_11 .

Як вказує орган досудового розслідування, з вищезазначеним майном ОСОБА_4 та ОСОБА_13 з місця вчинення злочину втекли, у результаті чого своїми діями спричинили матеріальну шкоду, потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 4835,00 грн., а також завдали легких тілесних ушкоджень.

Водночас у матеріалах даного кримінального провадження не має прямих та вагомих доказів, які би свідчили про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч.2 ст.28, ч.4 ст.187 КК України.

Більше того, у матеріалах кримінального провадження наявні суперечливі докази, які свідчать про недоведеність органом досудового розслідування вчинення ОСОБА_4 інкримінованого діяння.

Це проявляється в наступному:

Зміст повідомлення про підозру ОСОБА_4 суперечить показанням потерпілого ОСОБА_11 . Пояснення потерпілого щодо факту зникнення його майна різняться майже у кожному процесуальному документі.

Зникле майно потерпілого у повідомленні про підозру слідча за погодженням із прокурором йменують викраденим майном, тоді як у протоколі прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.03.2022 року потерпілий пояснив інакше.

Тоді ж, впродовж 15-ти хвилин (з 19:15 хв до 19:30 хв.), ОСОБА_11 заплутався у своїх свідченнях. Спочатку потерпілий вказує, що у нього відкрито викрали мобільний телефон і водійське посвідчення, а далі у п. 6 вказаного протоколу запевняє не підозрює нікого у вчиненні кримінального правопорушення відносно нього.

Згодом, у протоколі додаткового допиту потерпілого від 26.06.2022 року ОСОБА_11 вказує, що 26.06.2022 року випадково зустрівся у коридорі з ОСОБА_4 , який здійснив на нього напад 25.06.2022 року в результаті якого заволодів його мобільним телефоном та посвідченням водія. Отже, свідчення потерпілого у кримінальному провадженні є суперечливими, чого слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, до уваги не взяв.

У протоколі допиту потерпілого від 26 червня 2022 року ОСОБА_11 не висловлює ніяких припущень щодо можливості викрадення його майна братами Гнатишиними. Навпаки, наголошує, що після того, коли прийшов до тями, біля нього нікого не було. Коли обмацав свій верхній одяг, виявив відсутність у кишені штанів мобільного телефону, а у куртці посвідчення водія.

Потерпілий ОСОБА_11 документів, чеків, чи інших доказів, які би свідчили, що вказаний мобільний телефон марки Realme, моделі 6Рrо, 128 Gb є його власністю, до сих пір не надав.

Як вказує безпосередньо потерпілий ОСОБА_11 , вказана сутичка тривала орієнтовно 3 хв, після чого йому здалося, що він втратив свідомість.

Така сутичка, як слідує з матеріалів кримінального провадження, за своєю природою не була небезпечна для життя ОСОБА_11 в момент заподіяння. Адже потерпілий у протоколі його допиту від 26.06.2022 року визнав, що також завдав декількох ударів ОСОБА_10 в ділянку голови, обличчя, тулуба тобто не був скований у своїх рухах (незважаючи, за його словами, про вчинення фізичного насильства щодо нього двома нападниками нерівність сил); про ніж, пістолет, газовий балончик, палицю, інші небезпечні предмети, речовини для свого життя та здоров`я не вказав, здушення шиї чи застосування іншої зброї, електроструму підозрюваними щодо себе не згадує.

Із відібраних пояснень захисницею ОСОБА_10 у справі № 607/4100/22 в апеляційному суді ОСОБА_8 в очевидців події ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що вони чули і бачили, як: в підземці, невідомий чоловік звернувся на російській мові до чоловіка з пакетом зі словами ти Бандера, і націє йому удар правою рукою в обличчя. Той, що вдарив, зразу почав тікати в сторону заводу Оріон, а чоловік з пакетом побіг за ним. Пробігаючи біля нас я побачив, що чоловік з пакетом, то мій сусід ОСОБА_14
Звідси слідує, що провокатором бійки став саме потерпілий у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 . Тобто розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб не було, був словесний і фізичний конфлікт, розпочатий ОСОБА_11 , який переріс у сутичку із настанням легких тілесних ушкоджень. Даних пояснень свідків орган досудового слідства і слідчий суддя при застосуванні найсуворішого запобіжного заходу, до уваги не взяли взагалі.

Достовірність протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 26 травня 2022 року про те, що начебто він бачив у темному підземному переході, як за всіма ознаками ОСОБА_10 передав своєму брату ОСОБА_4 мобільний телефон потерпілого, як належний доказ для застосування найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_4 , повністю спростовується наведеними мною нижче фактичними обставинами справи і висновком експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.05.2022 №СЕ-19/120-22/4584-Д судової дактилоскопічної експертизи. Згідно з цим висновком, на поверхні мобільного телефону потерпілого виявлені два сліди папілярних візерунків рук. Обоє належать ОСОБА_10 . Слідів папілярних узорів рук ОСОБА_4 не виявлено. Про це слідчий суддя у своїй ухвалі не зазначив.

Згідно із протоколом затримання брата ОСОБА_4 ОСОБА_10 , останній заявив, що працівники поліції підклали йому у ліву кишеню штанів невідому картку, також вказану картку пробували підкласти раніше. Окрім цього, зник його мобільний телефон марки Нuawei із двома картками мобільного оператора. Протокол доповнено тим, що працівники поліції наносили ОСОБА_10 удари по голові, кінцівках і тулубу. Слідчий суддя про даний факт в ухвалі про застосування запобіжного заходу чомусь замовчав.

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.187 КК України лише 29.06.2022 року (!). Протягом трьох місяців з моменту інциденту ОСОБА_4 перебував на волі і з Тернополя не виїжджав, не переховувався ні від органів досудового розслідування, ні від суду, про що свідчать матеріали кримінального провадження, а іншого прокурор не довела. Працював, виховував двох неповнолітніх дітей, піклувався про матір з інвалідністю та волонтерив, допомагаючи ЗСУ. Хоча й ОСОБА_4 достеменно знав про суворість передбаченого покарання за інкриміноване діяння, оскільки його брату вручено підозру і взято під варту ще у березні 2022 року, він жодним чином не перешкоджав кримінальному провадженню протягом такого тривалого періоду часу на волі.

Фактичні обставини вказаного конфлікту були зовсім іншими, про що мені повідомив підозрюваний ОСОБА_4 лише напередодні взяття його під варту - 04.07.2022 року о 20.30 год. після того, як він дочекався мого прибуття в Тернопіль. При нашій зустрічі він мені повідомив, що 25.03.2022 року, коли вони разом із братом проходили по темному підземному переходу на перехресті вулиць Київська та 15 Квітня в м. Тернополі, саме ОСОБА_11 розпочав конфлікт словами на російській мові на адресу його брата, а потім на адресу брата сказав «бандера» і вдарив кулаком в ліву частину обличчя збоку. Після цього його брат почав захищатися, а він фізичними зусиллями намагався припинити хуліганські дії з боку ОСОБА_11 .

Під час цієї сутички у ОСОБА_4 з кишені зник мобільний телефон, про що він голосно закричав: « в мене телефон випав, пропав, а може він ( ОСОБА_11 ) його забрав?!» За лічені секунди його брат із бетонної підлоги біля ОСОБА_11 підняв телефон і дав йому в руку, який він і поклав собі похапцем у кишеню, і вибіг з цього підземного переходу. Далі, проходячи пішохідною доріжкою біля школи № 22 м. Тернополя, ОСОБА_4 дістав з кишені телефон, який йому дав у підземному переході його брат, і побачив, що це не його телефон, і відразу викинув його у кущі і зрозумів, що його телефон залишився на місці конфлікту або у руках ОСОБА_11 .

Як виявилось пізніше, і це встановлено досудовим слідством, телефон ОСОБА_4 залишився лежати на місці конфлікту, а факт викидання ним телефону ОСОБА_11 в кущі біля школи № 22 процесуально задокументовано.

Саме втрата ОСОБА_16 свого телефону на місці даного конфлікту уможливила затримання в цей же день його молодшого брата ОСОБА_10 , який будучи впевненим, що підняв із бетонної підлоги телефон свого брата та передав його йому, невдовзі після інциденту зателефонував ОСОБА_4 , але йому відповіла невідома жінка та повідомила, що вона знайшла цей телефон і сказала ОСОБА_10 щоб він підійшов неподалік місця сутички, і вона йому віддасть телефон. Підійшовши за телефоном брата, Гнатишин 1.0. на цьому місці і був затриманий працівниками поліції.

Саме такі фактичні обставини даного конфлікту підтверджує рапорт з місця події інспектора-чергового Тернопільського РУП ОСОБА_17 від 25.03.2022р. № 8040, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння, і на місці було виявлено мобільний телефон марки Самсунг, який загубив невідомий чоловік, що вчиняв бійку..., а також інший рапорт з місця події інспектора- чергового Тернопільського РУП ОСОБА_18 від 25.03.2022р. № 8081, згідно якого: «Біля 22 школи в кущах знайдено телефон синього кольору Ріалмі ( НОМЕР_2 ), який знайдений під час грабежу в підземному переході на ринку 15 Квітня - Київська». Тобто, зрозуміло, що вказана остання фраза поміщена у даний рапорт зі слів потерпілого, який в той час чітко усвідомлював те, що під час бійки у підземному переході він загубив свій телефон, а хтось інший його підібрав і, очевидно, викинув біля 22 - ї школи.

Вважаю, що слідча ОСОБА_9 разом із прокурором ОСОБА_5 умисно не долучили вказаних рапортів до свого клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 з єдиною метою - незаконного його поміщення до СІЗО.

Згідно зі ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Рішення слідчого судді про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК.

Слідчий суддя, вирішуючи питання доцільності тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, в порядку ст.331 КПК, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких цей запобіжний захід можливий.

У контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції.

При обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було зазначено про тяжкість інкримінованого обвинувачення та ризики можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України.

Так, в контексті практики ЄСПЛ зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти росії»). Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

За таких обставин вважає, що тримання під вартою ОСОБА_4 є недоцільним, необгрунтованим і злочинним, тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засідання підозрюваний та його захисник клопотання підтримали з підстав, що викладені у клопотанні.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив за безпідставністю.

Слідчим суддею у судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик у судове засідання для допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Перевіривши надані матеріали, клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.07.2022 року у справі №607/8125/22 (провадження №1-кс/607/2535/2022), постановлено: в задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_19 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити. Клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУ НП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави - задовольнити частково. Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.59 год. 27 серпня 2022 року, без визначення розміру застави, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України. Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду негайно.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.4 ст.187 КК України, зокрема такими доказами є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000664 від 17 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.4 ст.187 КК України; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000381 від 25.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.4 ст.187 КК України; протокол прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.03.2022 року; протокол допиту потерпілого від 26.06.2022 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.06.2022 року; довідка до протоколу пред`явлення особи для впізнання; протокол додаткового допиту потерпілого від 26.06.2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 26.06.2022 року; протокол огляду предмету від 09.06.2022 року; протокол обшуку від 27.06.2022 року; протокол огляду предмету від 27.06.2022 року; постанова про визнання речових доказів від 27.06.2022 року; вимога на ОСОБА_4 , згідно якої останній притягувався до кримінальної відповідальності; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 29.06.2022 року, інші матеріали кримінального провадження. Також, згідно ухвали, оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, переховуватись від органів досудового розслідування або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків. На переконання слідчого судді, ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний хоча і працює, про що до матеріалів клопотання долучено письмові пояснення відібрані захисником, однак не офіційно, відтак джерел постійного доходу не має, більше того злочин який інкримінується підозрюваному вчинений ним без будь-яких на те підстав, що вказує про його суспільну небезпеку, як особи яка може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжувати свою протиправну поведінку, адже своїми умисними протиправними діями, міг зумовити тяжкі наслідки для життя та здоров`я потерпілого. Таке в свою чергу свідчить про фактори ризику відносно реальності забезпечення зразкової адаптивної поведінки підозрюваного у межах даного кримінального провадження під час досудового розслідування. Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, і наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Також ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, схиляючи зацікавлених осіб надати вигідні для нього неправдиві показання, або ж вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду шляхом залякування, цим самим створивши загрозу тому ж потерпілому уданому кримінальному провадженні. Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Втім, за наведених вище обставин, слідчим суддею береться до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 зумовлений корисливими спонуканнями, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , відноситься до категорії особливо тяжких, тому та на переконання слідчого судді, при розгляді клопотання поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки такий не гарантує унеможливлення продовження ОСОБА_4 злочинної діяльності, навіть у разі перебування під цілодобовим домашнім арештом. Таким чином підстави для можливості застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою відсутні, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного. 3 урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідча та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на свободу. За такого, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту, на які вона посилається, як на підставу зміни раніше застосованого підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як свідки під час досудового розслідування не допитувались, про що вказав прокурор у судовому засіданні, а самі по собі відомості про віднайдення двох мобільних телефонів, які містяться у рапортах працівників поліції від 25.03.2022 року, не свідчать про наявність достатніх підстав вважати про беззаперечну непричетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, та, відповідно, і про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ним цього кримінального правопорушення, з огляду та у сукупності з іншими переконливими даними, які вказують, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Крім цього, на думку слідчого судді, обставини, які зазначені в ухвалі слідчого судді, свідчать про те, що встановлені ризики на даний час продовжують існувати, досудове розслідування у кримінальному провадженні продовжується та встановлюються всі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Вищевказані обставини дають слідчому судді підстави вважати, що застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 .

За таких обставин, у задоволенні клопотання захисника підозрюваного про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 194, 196, 199, 201, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1