Справа № 357/4756/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження за № 0000372, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Севастополь, АР Крим, із середньою технічною освітою, одруженого, непрацюючого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , абонентський номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , раніше судимого:

1) 27.03.2013 вироком Гагарінського районного суду м. Севастополя за ч. 2 ст. 186, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

2) 14.12.2015 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ст. 392, ч. 1 ст. 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 28.12.2015 вироком Миколаївського районного суду за ч. 1 ст. 71, ст. 391 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі. 27.12.2019 ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області звільнений від відбуття покарання в зв`язку з тяжкою хворобою.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

19.03.2022 близько 17-30 год. ОСОБА_2 , рухаючись за кермом автомобіля марки «Ауді» модель «А6», д.н.з. НОМЕР_2 на автодорозі М-05 «Київ-Одеса» 78 км, був зупинений працівниками БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП у зв`язку із перевіркою документів водія транспортного засобу на контрольно-пропускному пункті.

У подальшому, з метою недопущення нарядами поліції безконтрольного переміщення осіб, транспортних засобів та майна на об`єктах охорони на вимогу працівників патрульної поліції БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП пред`явити для перевірки документи, ОСОБА_2 , маючи злочинний умисел, спрямований на використання підробленого документу, надав підроблений документ, а саме - посвідчення водія на власне ім`я, серії НОМЕР_3 , бланк якого не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, яке придбав у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, таким чином вчинив використання завідомо підробленого документа.

Прокурор надіслав до суду обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, в якому зазначено, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену в присутності захисника - адвоката ОСОБА_3 , в якій ОСОБА_2 зазначає про те, що беззаперечно визнає винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинам та згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності у спрощеному провадженні.

Також, у вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

У даній заяві захисником ОСОБА_3 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, в якій він зазначає, що беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України, згоден із встановленими під час дізнання обставинами, згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд відповідно до вимог ст. 382 ч. 2 КПК України визнає встановленим, що органом досудового розслідування встановлені обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_3 , обставини вчинення кримінального поступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України не оспорює, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України доведена повністю поза розумним сумнівом.

Суд дії ОСОБА_2 кваліфікує за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд, відповідно до вимог статтей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком за вчинення якого передбачене покарання у виді: штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Прокурором в обвинувальному акті обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, зазначено рецидив кримінальних правопорушень.

Водночас, суд вважає за необхідне виключити цю обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який у відповідності до ст.7 КПК України відноситься до загальних засад кримінального провадження. Складовими елементами даного принципу є юридична визначеність, заборона свавільності.

Також в ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено фундаментальний принцип «ніякого покарання без закону».

Європейський суд з прав людини в п.51 рішення від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» вказав на необхідність дотримання «якості закону», вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

З урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018р., який набрав чинності з 01.07.2020р., приписами ст.12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини (ч.1). Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.2). Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі (ч.3).

В ст. 34 КПК України надано визначення поняття «рецидив кримінальних правопорушень», тобто, мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини.

Натомість, положеннями п.1 ч.1 ст.67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються рецидив злочинів. Водночас, в п.2-4, 6-9, 13 ч.1, ч.2, 4 ст.67 КК України Законом №2617-VIII від 22.11.2018р. слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення».

Отже, аналіз зазначених норм законодавства України про кримінальну відповідальність у їх системному взаємозв`язку та з нормами міжнародного права дає підстави для висновку, що передбачена в п.1 ч.1 ст.67 КК України обтяжуюча покарання обставина (рецидив) законодавець поширив лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів. Інакше ж тлумачення призведе до протиправного та свавільного обмеження прав, свобод та інтересів особи.

Разом з тим, ОСОБА_2 скоїв діяння, передбачене ч.4 ст.358 КК України, яке в силу вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, в зв`язку з чим наведена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина - рецидив кримінальних правопорушень - в даному випадку не може бути застосована.

Про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_2 має не зняті та не погашені судимості за вчинення нетяжкого та тяжкого злочинів, одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, заробляє на життя тимчасовими заробітками, без місця реєстрації, має місце проживання, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, до 01.03.2020 був особою з інвалідність ІІ групи.

Судом враховується і незначний проміжок часу, який пройшов з моменту звільнення з місць позбавлення волі до вчиненні нового злочину, що на думку суду свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим правилами, встановленими в суспільстві в частині охорони права власності та про його стійку антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення.
З урахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості, обставини вчиненого кримінального проступку, і даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих його покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_2 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 , неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання у виді арешту у максимальному розмірі визначеному санкцією ч. 4 ст. 358 КК України.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Підстав для застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу суд не вбачає, оскільки таке покарання буде явно несправедливим через його м`якість. Призначення ОСОБА_2 більш суворого покарання, а саме у виді обмеження волі, передбаченого санкцією ст. 358 ч.4 КК України, буде явно несправедливим через суворість, зважаючи на обставину, яка пом`якшує покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого згідно вимог ст. 124 КПК України.

В ході досудового розслідування відносно ОСОБА_2 запобіжний захід не застосовувався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374,381,382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з часу його фактичного затримання

Речовий доказ: посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1 201.34 грн. (одна тисяча двісті одна гривня 34 коп.).

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Катеринопільський районний суд Черкаської області, з особливостями, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_4