ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/235/22 Номер провадження 11-кп/814/1530/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань захисника засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою залишено без задоволення заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подану

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем с. Дальник Біляївського р-ну Одеської обл., проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , засудженим

19 квітня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що подана ОСОБА_9 заява є передчасною, оскільки він протягом усього строку відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_9 та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не врахував те, що засуджений: учинив необережний тяжкий злочин, уже відбув 2/3 строку покарання, протягом якого мав 1 стягнення, що знято, 11 разів заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці, був працевлаштований, позитивно характеризується, бере участь у виховних заходах в установі, підтримує соціальні зв`язки з родиною, призначене покарання вважає справедливим, добровільно сплатив потерпілому ОСОБА_10 10 000 гривень моральної шкоди, 14 520 гривень витрат на лікування, а також 11 537 гривень 80 копійок витрат, пов`язаних із залученням експертів, у зв`язку з чим довів своє виправлення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника, представника установи виконання покарань на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали особової справи та судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-3 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин, і, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 19 квітня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст.286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь:

ОСОБА_11 75 000 гривень;

ОСОБА_12 190 000 гривень.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 04 червня 2017 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Toyota Avensis», н.з. НОМЕР_1 , біля 23 км + 100 м автодороги «Одеса-Рені» у Біляївському р-ні Одеської обл. у напрямку з м. Рені до м. Одеса, порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 12.6 «ґ», 12.9 «б», 14.2 «в», 14.6 «г», 13.1, 13.3 ПДР України, не впевнився у безпечності свого маневру, почав здійснювати обгін транспортних засобів, що рухалися попереду в попутному напрямку, та виїхав на смугу зустрічного руху, коли спереду вже здійснював обгін інший транспортний засіб, після чого, відмовившись від виконання обгону, почав повернення із зустрічної смуги руху, однак не витримав безпечну дистанцію, інтервал і допустив зіткнення з автомобілем «Nissan NP 300», н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого водієві останньо згаданого транспортного засобу ОСОБА_13 , пасажиру ОСОБА_14 заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили смерть, а також пасажиру ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.о.с. 6-11).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_9 визначено з 19 квітня 2018 року, кінець цього строку 19 квітня 2024 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Так, ОСОБА_9 у місцях позбавлення волі знаходиться з 19 квітня 2018 року, за час перебування в ДУ «Одеська виправна колонія (№21)» стягнень і заохочень не мав.
З 16 липня 2018 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», де притягувався до дисциплінарної відповідальності за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання - зберігання забороненого предмету (спиртного напою, об`ємом 2 л), за що отримував сувору догану, яка знята, 19 липня 2018 року відмовлявся від виконання робіт в установі, за що стягнення не застосовувалось, має 11 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, працевлаштований робітником рослинництва із серпня 2018 року, приймає участь у виховних заходах установи, визнає вину в учиненому злочині, покарання вважає справедливим, сплатив 11 537 гривень 80 копійок стягнутих з нього за вироком процесуальних витрат, під час судового розгляду в місцевому суді сплатив потерпілому ОСОБА_11 14 520 гривень витрат на лікування, 10 000 гривень моральної шкоди, які враховано як обставину, яка пом`якшує покарання засудженого, в оскаржуваному вироку, що підтверджується даними характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 28 жовтня 2019 року, 21 квітня 2020 року, 20 квітня 2021 року та 26 травня 2022 року, матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого, розписки від 29 січня 2018 року (а.о.с. 29-37, 82, 98, 128, а.с.п. 11-16).
Окрім того, з матеріалів особової справи видно, що процес порівняно сталого отримання ОСОБА_9 , подяк без стягнень почав здійснюватися з 2020 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з квітня 2018 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання.

ОСОБА_9 засуджений за вчинення тяжкого злочину, який призвів до невідворотних наслідків у вигляді смерті двох людей та травмування іншої людини. Між тим, як правильно враховано місцевим судом, засуджений за час відбування покарання, на постійній основі отримуючи заробітну плату, не здійснював компенсацію заподіяної шкоди потерпілим особам, щоб допомогти останнім оговтатись від пережитого чи полегшити перенесені страждання та душевний біль.

Посилання ж апелянта на повернення надісланих ще до засудження ОСОБА_9 (23 лютого 2018 року) грошових коштів на адресу потерпілого ОСОБА_12 у зв`язку зі зміною останнім місця проживання є непереконливими, оскільки вказані обставини не перешкоджали засудженому на протязі більше 4 років сплатити частину чи всю суму даних коштів у рахунок часткового відшкодування стягнутої за вироком моральної шкоди на користь іншого потерпілого ОСОБА_11 .

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_9 наявні позитивні тенденції, однак поведінка засудженого не була сумлінною та стабільною протягом усього строку відбування ним покарання. При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці саме за увесь строк відбування покарання.

Щодо доводів захисника про погашення отриманого ОСОБА_9 стягнення, то колегія суддів зауважує, що застосована до засудженого сувора догана за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання хоча й знята, однак свідчить про схильність ОСОБА_9 до свідомого грубого порушення встановлених КВК України умов відбування покарання та те, що останній належних висновків для себе не зробив, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

На думку апеляційного суду, є відсутніми безперечні та переконливі підстави вважати, що засуджений досяг необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином та в повному обсязі дослідив обставини провадження, за результатом чого дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4