справа №991/4498/22
провадження №1-кс/991/4514/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«13» жовтня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_7, за участю секретаря судового засідання ОСОБА_8., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Центрального апарату Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Центрального апарату Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що нею до Центрального апарату НАБУ було надіслано заяву від 28 вересня 2022 року про кримінальне правопорушення за фактом зловживання службовим становищем, самоправства та службової недбалості суддів, а саме ОСОБА_2 - суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 - суддями Запорізького апеляційного суду. Протягом більше ніж 24 год. (в дійсності більш ніж 7 діб) будь-якої відповіді вона не отримала та про наслідки розгляду заяви від 28 вересня 2022 року не повідомлена, що на її думку, свідчить про наявний факт бездіяльності органів досудового розслідування, в зв`язку з чим в неї виникло право на оскарження цієї бездіяльності. Заявниця у скарзі просить визнати незаконною зазначену бездіяльність уповноважених осіб Центрального апарату НАБУ та зобов`язати їх прийняти і невідкладно зареєструвати подану нею заяву від 28 вересня 2022 року до ЄРДР та розпочати за цією заявою досудове розслідування.

Позиція сторін у судовому засіданні.

Заявниця ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву в якій просила проводити судове засідання без її участі через обставини непереборної сили, а саме військовий стан. Свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, на електронну пошту надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що 29 вересня 2022 року на адресу НАБУ надійшла заява ОСОБА_1 від 28 вересня 2022 року щодо можливих протиправних дій окремих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та Запорізького апеляційного суду під час розгляду зазначеною у заяві судової справи за обставин, наведених у заяві, а також з інших питань. Проте, у заяві ОСОБА_1 не навела достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаними суддями кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування яке віднесено до підслідності детективів НАБУ, як і не зазначено конкретних фактів та об`єктивних даних, які б свідчили про наявність істотної шкоди або тяжких наслідків, що могли бути завдані можливими неправомірними діями особи заявнику. При цьому, як вбачається з заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, заявниця намагається оскаржити судові рішення та відповідні дії суддів, вчиненні ними при здійсненні правосуддя, поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді з використанням механізму оскарження бездіяльності слідчого, передбаченого ст. 303 КПК України. Можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності, оскільки відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку. У випадку порушення суддею, під час розгляду справи, вимог законодавства України, особа має право звернутися з відповідною скаргою до Вищої ради правосуддя. Оскільки розгляд порушених у заяві питань не віднесено до компетенції НАБУ, вказану заяву листом від 03 жовтня 2022 року №11-225/18445 скеровано для розгляду відповідно до компетенції до Державного Бюро розслідувань, про що заявника було повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами. Таким чином, детектив зазначає, що бездіяльність з боку службових осіб Національного бюро, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, у цьому випадку відсутня, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити та розглянути справу без участі представника НАБУ.

Керуючись положеннями ст. 26, ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності заявника та представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду відповідної скарги.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Дослідивши матеріали скарги з додатками та заперечення представника НАБУ, слідчий суддя зазначає про наступне.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Статтею 33-1 КПК України встановлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці ст. 45 КК України, ст. ст. 206-2, 209, 211, 3662, 3663 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України. Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до ч. 1 цієї статті.

У примітці до ст. 45 КК України зазначено, що корупційним кримінальним правопорушенням відповідно до цього кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 364 КК України.

У п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України йдеться про те, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. 364 КК України, при цьому повинні бути вчинені, зокрема суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Оскільки ОСОБА_1 у заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначає про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 356, 364, 367 КК України суддями, а саме: ОСОБА_2 - суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя; ОСОБА_3., ОСОБА_4 ОСОБА_6 - суддями Запорізького апеляційного суду, слідчий суддя вважає за необхідне дослідити подану заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива) в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого (детектива), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 28 вересня 2022 року вбачається, що у ній викладені обставини про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 356, 364, 367 КК України суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 та суддями Запорізького апеляційного суду ОСОБА_3., ОСОБА_4 ОСОБА_6, а коротким викладом обставин зазначено, що вказані нею в заяві судді через їх суб`єктивне ставлення до посад і звань, керуючись корпоративною етикою, захищаючи інтереси колег, відверто продемонстрували ігнорування діючого законодавства України і присяги. Так, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було відмовлено у задоволенні її скарги на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, а ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу на зазначене рішення залишено без задоволення чим, на її думку, узаконено беззаконня. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, заявниця зазначає, що суддя ОСОБА_2 постановляючи ухвалу залишила поза увагою імперативний припис ст. 214 КПК України, чим фактично позбавила її права на справедливий суд та, на її думку, привласнила собі повноваження ВР України і долучилась до виконання обов`язків саме органу досудового розслідування. Нанесену такими діями суддів матеріальну шкоду заявниця оцінює в розмірі 150 000 грн, що для неї є істотною шкодою.

На думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_1 обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявниці відомостей, що можуть свідчити про вчинення суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 та суддями Запорізького апеляційного суду ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. ст. 356, 364, 367 КК України. При цьому, заявниця не наводить у заяві будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а її твердження про можливе вчинення суддями зазначених кримінальних правопорушень ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності їх дій під час здійснення правосуддя та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. Крім того, зазначаючи про зловживання суддями своїми повноваженнями, заявниця ОСОБА_1 у своєму повідомленні про злочин не посилається на будь-які докази, які підтверджують цю обставину.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє орган досудового розслідування можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про злочин вбачається, що її доводи фактично зводяться до незгоди з ухваленими суддями рішеннями під час здійснення ним правосуддя у справі №335/4121/22-к та відповідними процесуальними діями цих суддів.

Орган досудового розслідування не є тим органом, який вправі надавати правову оцінку судовим рішенням і процесуальним діям судді, оскільки це не може бути підставою для його кримінальної відповідальності, а може бути лише підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 28 вересня 2022 року, відсутні, а тому в задоволенні таких її вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, з метою обмеження безпідставного впливу на діяльність спеціальних суб`єктів, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Центрального апарату Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_7