Справа №591/6061/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/239/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернулася старша слідча відділу особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Сумській області з клопотанням погодженим прокурором, в якому просила продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки закінчити розслідування у строк до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу немає можливості, а ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу підозрюваному на даний час існують та не зменшилися.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики (зазначені у ст.177 КПК України) не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20.04.2022 року було задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 до 29.05.2022 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що обставини того, що підозрюваний перебував у розшуку близько 6 років, при цьому підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, обізнаний про місце проживання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні - з часом не змінилися і не втратили свого процесуального значення, а лише свідчать про існування як ризику можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, тік і ризику можливості незаконного впливу на потерпілих та свідків, тобто, про існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.І ст.177 КПК України.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обрати більш м`який запобіжний захід.

Вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 мотивує тим, що ОСОБА_7 з 2016 року не покидав місця свого постійного проживання та прописки, має сім`ю, сталі соціальні зв`язки, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, в поле зору правоохоронних органів не попадав.

Апелянт вказує, що оскаржуваною ухвалою не врахована позиція сторони захисту, щодо необгрунтованості підозри, а матеріали крмінального провадження не містять доказів, що ОСОБА_7 причетний до скоєння кримінального правопорушення, у якому він підозрюється. Будь-яких об`єктивних даних, що він причетний до скоєного, не має.

Крім того зазначає, що судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховані посилання сторони захисту, що ОСОБА_7 має наміри виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до слідчого та суду, а всі заявлені прокурором ризики є лише припущенням.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 000010108, у якому ОСОБА_7 оголошено про підозру за ч. З ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2022 року підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 квітня 2022 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Так, для того, щоб арешт на підставі обґрунтованої підозри був виправданий у відповідності до статті 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні в момент перебування під вартою (Brogan and Others v. the United Kingdom, judgment of 29 November 1988, § 53). Також не обов`язково, щоб затриманій особі, було в подальшому висунуто обвинувачення або щоб справа проти особи була надіслана до суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке має підтвердити або спростувати підозру, яка є підставою для затримання (Murray v. the United Kingdom, judgment of 28 October1994, § 55).

Слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та, всупереч тверджень апелянта, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Окрім того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також з оскаржуваної ухвали вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було враховано, що підозрюваний перебував у розшуку близько 6 років, при цьому обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного, особливо тяжкого корисливого злочину проти власності, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, санкція якої передбачає максимальне безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна, що обґрунтовує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчим суддею вірно враховано і те, що ОСОБА_7 відомі потерпілі та свідки, їх місце проживання, а тому підозрюваний може незаконно впливати на них з метою зміни їх показів, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчим суддею було вірно враховано і те, що строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження будо продовжено до 29.05.2022 року, оскільки слідчим не завершено проведення усіх запланованих процесуальних дій, тобто, існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, а, відповідно, і підстава, визначена п.2 ч.3 ст.199 КПК України.

Відтак, доводи апелянта про сумнівність обґрунтування, колегія суддів, на даній стадії кримінального провадження, вважає необґрунтованими та безпідставними. На даному етапі досудового розслідування вказані твердження апелянтів не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

З огляду на викладене, по при доводи сторони захисту, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків.

А тому, у зв`язку з цим, слідчий суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При цьому, колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваному, суд повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , є особливо тяжким, становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що у слідчого судді були відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме, домашнього арешту, як того просив сам підозрюваний та його захисник у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 з 2016 року не покидав місця свого постійного проживання та прописки, має сім`ю, сталі соціальні зв`язки, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, в поле зору правоохоронних органів не попадав, має наміри виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до слідчого та суду, в цьому випадку, не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або ж знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризиків, розглянутих вище. Ця обставина повинна враховуватися тільки у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує можливість тримання особи під вартою, так як запобіжний захід спрямовується виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , хоча і шляхом певного обмеження його особистих прав.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Істотних порушень вимог КПК, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження апелянта, про які зазначено в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає - безпідставними, в зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2022 року, якою було продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4