Справа № 158/2964/21 Провадження №11-кп/802/312/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференцзв`язку),
захисника - ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ківерці Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяців.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 12 вересня 2021 року.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 11 вересня 2021 року, близько 20 год. 00 хв., в будинку за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході словесної суперечки зі своєю дружиною ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті ревнощів, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя, після чого наніс два почергових прямих удари п`яткою правої ноги в голову останньої, заподіявши їй відповідно до висновку експерта наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забійної рани чола зліва з крововиливом у м`які тканини навколо, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки обох півкуль головного мозку з проривом у шлуночкову систему, крововиливу під м`яку мозкову оболонку задньої поверхні обох півкуль мозочку. Комплекс всіх перечислених тілесних ушкоджень у своїй сукупності, належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Нанесені ОСОБА_7 тілесні ушкодження безпосередньо спричинили смерть ОСОБА_9 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_9 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , оскаржує вирок через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості. Вказує, що місцевим судом не надана належна оцінка усім наявним пом`якшуючим обставинам, зокрема обвинувачений вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, потерпіла ОСОБА_10 не наполягала на призначені сурової мірі покарання.

Окрім того, ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання в м. Ківерці та позитивно характеризується за місцем свого проживання.

У зв`язку із наявністю ряду пом`якшуючих обставин, відсутністю претензій зі сторони потерпілої, апелянт просить вирок щодо обвинуваченого змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В судове засідання не з`явилась потерпіла, хоча належним чином повідомлялась про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності вказаної особи. Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, думку прокурора, який відносно її задоволення заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про правильність кваліфікації дій та доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України є правильних та ніким із учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому, у відповідності до ч.4 ст.394 КПК України, вирок суду в зазначеній частині на предмет його законності та обґрунтованості не переглядається.

Твердження захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворого покарання апеляційний суд вважає безпідставними.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а до обтяжуючих обставин віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, місцевий суд, при призначенні покарання врахував, що обвинувачений має постійне місце проживання, виключно позитивну характеристику за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність даних щодо ймовірного перебування на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та дані про проходження лікування у лікаря-нарколога у травні 2021 року.

Таким чином місцем судом враховані ті обставини, на які посилається апелянт у своїй скарзі.

Суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст.69, 69-1 КК України з підстав наявності обтяжуючих обставин, що у свою чергу виключає підстави для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так зі змісту ч.1 ст.69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально-караного діяння.

Однак місцевим судом встановлено лише одну пом`якшуючу обставину щире каяття, що уже виключає підстави призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України. Крім цього, судом оцінено ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та тяжкість наслідків, втрата найвищої соціальної цінності життя людини.

В даному випадку, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, а саме 7 (сім) років 3 місяця.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи вищевикладене, підстав для зміни вироку, пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить. Тому доводи захисника про призначення обвинуваченому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 грудня 2021 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді