ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/519/22 Справа № 185/2410/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Великоолександрівка Васильківського району Дніпропетровської області, військовозобов`язаного, працюючого у ТРО - заступник командира взводу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України,
ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року у задоволенні клопотання начальника відділення СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, було відмовлено.
Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистої поруки та передано його на поруки командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 в межах строку досудового розслідування, строком до 21.05.2022 року, з покладенням відповідних обов`язків.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував положення ст. 178 КПК України, а саме: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, дані про особу підозрюваного, який є досвідченим військовослужбовцем та виконує свої обов`язки у період воєнного стану на території України, раніше не судимий, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_11 , 2016 року народження, його поведінку під час досудового розслідування, яка сприяє розкриттю кримінальних правопорушень.
Також суд взяв до уваги клопотання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 про бажання взяти на поруки підозрюваного, дані про особу поручителя, який є командиром військової частини НОМЕР_1 , а отже є особою, яка заслуговує на довіру, громадянином з високими моральними рисами, який є соціально адаптованим, сумлінно ставиться до військової служби та виконання громадських обов`язків, має авторитет у колективі, а також користуються повагою підозрюваного, та може завдяки цьому забезпечити його належну поведінку, тобто зазначена особа заслуговує на особисту довіру, та дійсно може впливати на поведінку підозрюваного позитивно. Тож, з урахуванням наведеного слідчий суддя визнав за доцільне обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистої поруки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2022 року та постановити свою ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 21 травня 2022 року.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчим суддею не було враховано обставини, що свідчать про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органу досудового розслідування та/або суду. Про наявність вказаного ризику, на думку прокурора, свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_7 усвідомлює, що він підозрюється у скоєнні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, тому є підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду. Про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою зміни їх показань та уникнення від кримінальної відповідальності, свідчить те, що підозрюваному відомі дані потерпілого та свідків по кримінальному провадженню, показання яких є важливим доказом по справі. ризику продовження чи повторної протиправної поведінки підозрюваного, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, оскільки на момент вчинення злочину підозрюваний проходив службу в ТРО м. Павлограда, під час якої йому видано вогнепальну зброю, та після відмови в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваний ОСОБА_7 продовжить проходження служби у ТРО м. Павлограда, із виданою йому вогнепальною зброєю.
Також апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не в повній мірі було враховано обставини, передбачені п.1,2,3,12 ч.1 ст.178 КПК України, зокрема щодо наявних вагомих доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, який не перешкоджає обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що в свою чергу призвело до надання невідповідної оцінки особі підозрюваного та визначення запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який, як вважає прокурор, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, належну поведінку підозрюваного та запобіганню вищевказаних ризиків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні було запроваджено воєнний стан.
Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року зі змінами до нього, рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року, а також листа Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» суди, здійснюючи правосуддя в умовах воєнного стану, мають зважати на те, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України.
З урахуванням норм чинного законодавства України та вищезазначених приписів методично-інформаційної допомоги відкладення судових засідань, на яких має розглядатись питання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою належить вважати за неможливе. У цих випадках суд (слідчий суддя) діє на підставі положень чинного кримінального процесуального законодавства, а також насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не зменшився, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. До вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, чи в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного (обвинуваченого), беручи до уваги окремі складнощі, які виникають із повноцінною реалізацією положень кримінального процесуального законодавства в умовах воєнного стану та збройної агресії, з метою забезпечення стабільного функціонування системи кримінальної юстиції на час відсічі збройної агресії і належного реагування на випадки вчинення кримінально караних діянь у цих умовах, а також задля уникнення надмірного формалізму під час розгляду судами вищезазначених питань та дотримання розумних строків судового розгляду.
До початку судового розгляду з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли заяви командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 , якому передано на поруки підозрюваного ОСОБА_7 , від 06 квітня 2022 року та від 14 квітня 2022 року, з яких убачається, що на даний час ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виїхали на бойові позиції в Донецьку область для виконання бойових завдань по захисту територіальної цілісності України та відсічі збройної агресії Російської Федерації.
Отже, з урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року без участі сторін кримінального провадження.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На підставі аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
В свою чергу, ч. 1 ст. 180 КПК України передбачає, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 21.03.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, 22.03.2022 року останнього повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України. При цьому одне з цих кримінальних правопорушень є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Колегія суддів вважає, що на теперішній час підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України, є обґрунтованою та підтверджується показами потерпілого ОСОБА_12 ; малолітнього свідка ОСОБА_13 ; оглядом предмета - мобільного телефону, що був добровільно виданий підозрюваним ОСОБА_14 , за допомогою якого фіксувались (знімались) злочинні дії; протоколом огляду відеозапису подій, що перебував в телефоні у підозрюваного ОСОБА_14 ; оглядом предмета - автомобіля марки «Аudi А6», державний номер НОМЕР_2 ; оглядом предмета, а саме вогнепальної зброї - пістолета марки «ПМ» № НОМЕР_3 калібру 9 мм, який перебував у підозрюваного ОСОБА_7 ; оглядом предмета -вогнепальної зброї - автомата АКСУ, калібру 5,45 мм, що перебував у підозрюваного ОСОБА_14 ; показами свідка ОСОБА_15 , іншими матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.
Натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не визнаються законом підставами для застосування стосовно підозрюваної особи будь-якого запобіжного заходу, тим паче найбільш суворого у виді тримання під вартою.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В цьому контексті апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні у справі «Клішин проти України», відповідно до якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.
На переконання колегії суддів, органом досудового розслідування була доведена лише наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, обумовлений тим, що останній обґрунтовано підозрюється, крім іншого, і у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
При цьому, відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Разом із тим, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Водночас, що стосується посилань сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на наявність в даному провадженні ризику здійснення з боку підозрюваного незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження у наданих матеріалах.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 є досвідченим військовослужбовцем та виконує свої обов`язки у період воєнного стану на території України, раніше не судимий, сприяє розкриттю кримінального правопорушення, одружений, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_11 , 2016 року народження, що у своїй сукупності свідчить про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.
Погоджуючись з висновками слідчого судді, апеляційний суд також вважає, що особа, яка висловила бажання взяти підозрюваного ОСОБА_7 на поруки ОСОБА_10 вочевидь заслуговує на довіру, зокрема, є командиром військової частини ВЧ НОМЕР_1 , громадянином з високими моральними рисами, який є соціально адаптованим, сумлінно ставиться до військової служби та виконання громадських обов`язків, має авторитет у колективі, а також користується повагою у підозрюваного та може завдяки цьому забезпечити його належну поведінку, тобто зазначена особа заслуговує на особисту довіру та дійсно може вплинути на поведінку підозрюваного позитивно.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що прокурором не надано доказів, які б свідчили про порушення підозрюваним ОСОБА_7 умов обраного йому запобіжного заходу у вигляді особистої поруки з моменту його застосування, а отже, на думку колегії суддів, застосований слідчим суддею щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистої поруки в достатній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування та здатний буде запобігти наявному в кримінальному провадженні ризику.
Підсумовуючи викладене та враховуючи обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведеного ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також характеристику його особи, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді відносно застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є обґрунтованим, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 , якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді особистої поруки залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4