Справа № 303/1761/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

02.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/789/20, за апеляційною скаргою, яку подав перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2020 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньою спеціальною освітою, одружена, маюча на утриманні двох малолітніх дітей, не працююча, раніше не судима,

визнана винною і їй призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на обвинувачену ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі за проведення експертних досліджень в сумі 1570,10 гривень.

Речові докази по справі автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на території утримання автомобілів Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області (м. Мукачево, вул. Маргітича, 48) , - ухвалено повернути ОСОБА_6 за належністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України скасовано арешт на транспортний засіб автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05 березня 2020 року приблизно о 18 годині, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Миру в с. Яблунів Мукачівського району, навпроти магазину «АВС ПП Мартон», не врахувавши дорожню обстановку та не забезпечивши безпеку дорожнього руху, не дотримуючись безпечного інтервалу, допустила контактування правою боковою частиною автомобіля з пішоходом, яка рухалась прямолінійно в попутному напрямку по правій стороні вулиці, громадянку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання впала, а вказаним автомобілем було здійснено переїзд правої ноги ОСОБА_9 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді відкритого перелому обох кісток правої гомілки на рівні нижньої третини діафізів зі зміщенням уламків. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у пішохода при зіткненні легкового автомобіля, який рухався у попутному напрямку, з послідуючим переїздом колесом автомобіля на рівні лівої гомілки і не є характерні для виникнення при падінні з висоти власного зросту. По давності виникнення вкладаються в подію, що мала місце 05.03.2020, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення та відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень. Згідно висновку судової авто-технічної експертизи, в даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_6 повинна була діяти у відповідності до вимог пунктів 12.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації технічна можливість запобігти наїзду на пішохода полягала у дотриманні водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 13.1 та 10.1 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід потерпіла ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним. Посилається на те, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_6 , окрім основного покарання, додаткове у виді позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому, зазначає, що суд не в повній мірі врахував конкретні обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема те, що ОСОБА_6 грубо порушила Правила дорожнього руху України, що потягло настання незворотних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_9 , які відповідно до висновку експертизи являли небезпеку для життя в момент їх спричинення. Також посилається на те, що ОСОБА_6 не відшкодувала в повному обсязі завдані ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, збитки. Крім того, вказує на те, що всупереч вимогам ст. 364 КПК України, якою передбачено безальтернативно виступ у судових дебатах потерпілого, судом взято до уваги заяву ОСОБА_9 , яка не є професійним учасником дебатів, у якій остання не висловлює жодної думки щодо застосування додаткової міри покарання. Тому, вважає, що вищевказані обставини та наявні в матеріалах справи дані про особу обвинуваченої є достатніми підставами для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, однак не є достатніми, у даному випадку, для незастосування поряд із основним покаранням додаткового, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами. Просить вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати в зв`язку з неправильними застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий, який обвинуваченій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік і на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування основного покарання зі встановленням іспитового строку, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченої ОСОБА_6 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої береться до уваги те, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавала; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки потерпілої на розгляд апеляційної скарги; під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 подала заяву про проведення судового розгляду без її участі, де також зазначила про відсутність претензій до обвинуваченої ОСОБА_6 , а міру покарання залишила на розсуд суду.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, кваліфікація дій ОСОБА_6 , сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги та позиції сторони обвинувачення вбачається, що стороною обвинувачення не оспорюється і вид та розмір призначеного ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування цього покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік. У зв`язку з цим, висновки в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема у частині непризначення обвинуваченій ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання без додаткового у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі її покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання без додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховані ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У тому числі, судом взято до уваги те, що передбачене ч. 2 ст. 286 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності; дані про особу обвинуваченої раніше не судима й до адміністративної відповідальності не притягувалася, має на утриманні двох малолітніх дітей, та постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку; відсутність претензій з боку потерпілої сторони; висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої без позбавлення чи обмеження волі; те, що під час вчинення злочину обвинувачена не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільненням від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, доходить висновку про відсутність обставин, які б свідчили про небезпечність обвинуваченої ОСОБА_6 як водія під час керування транспортними засобами, у тому числі й систематичність порушення нею Правил дорожнього руху України, і вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не призначив обвинуваченій ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, належним чином вмотивувавши свій висновок.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не призначив обвинуваченій ОСОБА_6 , окрім основного покарання, додаткове у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 грубо порушила Правила дорожнього руху України, що потягло настання незворотних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_9 , які відповідно до висновку експертизи являли небезпеку для життя в момент їх спричинення, а також про те, що ОСОБА_6 не відшкодувала в повному обсязі завдані ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, збитки.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначені обставини враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 основного покарання, а також при застосуванні щодо неї положень ст. 75 КК України та звільненні її від відбування покарання з випробуванням, а також те, що діяння ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючою ознакою заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

Тому, ці доводи апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не спростовують та не впливають на висновок суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання без додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а відповідно й не дають підстав для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового із призначенням обвинуваченій додаткового покарання.

Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє і доводи сторони обвинувачення про те, що всупереч вимогам ст. 364 КПК України, якою передбачено безальтернативно виступ у судових дебатах потерпілого, судом взято до уваги заяву ОСОБА_9 , яка не є професійним учасником дебатів, у якій остання не висловлює жодної думки щодо застосування додаткової міри покарання.

Тому, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами, не заслуговують на увагу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги й те, що у підтвердження цих доводів сторона обвинувачення не надала жодних доказів.

Тому, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавленням права керування транспортними засобами, а також звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного їй покарання з іспитовим строком 1 рік, відповідає як характеру та ступеню вчинених нею кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченої, сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушниці у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення нею аналогічних злочинів та адміністративних правопорушень на транспорті.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана стороною обвинувачення апеляційна скарга як безпідставна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник прокурора Закарпастької області ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2020 року щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: