Справа № 137/316/21
Провадження №11-кп/801/421/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000010 від 14.01.2021 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого:
вироком Волновахського районного суду Донецької області від 20.09.1996 року за ст.86-1, ст.44 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією Ѕ майна;
вироком Волновахського районного суду Донецької області від 02.10.1998 року за ч.3 ст.81, ч.1 ст.106, ст.42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
вироком Волновахського районного суду Донецької області від 30.10.2002 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
вироком Волновахського районного суду Донецької області від 21.12.2007 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
вироком Волновахського районного суду Донецької області від 27.05.2008 року за ч.1 ст.129, ч.1 ст.125, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців;
вироком Волновахського районного суду Донецької області від 11.12.2008 року за ч.1 ст.309, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна. В силу ч.1 ст.71, ст.72 КК України частково приєднано не відбуту частину вироку Волновахського районного суду Донецької області від 27.05.2008 року до відбуття 7 років 2 місяці. 18.11.2015 року звільнений із Стрижавської виправної колонії Вінницької області (№81) у зв`язку з відбуттям строку покарання;
вироком Літинського районного суду Вінницької області від 11.10.2009 року за ст.395 КК України до покарання у виді одного місяця арешту;

вироком Літинського районного суду Вінницької області від 27.05.2021 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст 15, ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_8 ,
захисника : ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2022 року на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт;
- за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Літинського районного суду Вінницької області від 27.05.2021, за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених новим та попереднім вироками, шляхом часткового складання остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 зараховано з моменту затримання 13.01.2021, зараховано у строк відбуття покарання згідно з ч.5 ст.72 КК України строк тримання під вартою.
Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду від 25.01.2021 року.
Речові докази у кримінальному провадженні:
куртку синього кольору, упаковану у пакет НПУ ГСУ 7259260, кофту темно-сірого кольору, упаковану у пакет НПУ ГСУ 7259258, металеву каністру червоного кольору, упаковану у пакет НПУ ГСУ 7259259, молоток з дерев`яним руків`ям, упакованим у пакет НПУ ГСУ SUD 3099515, ковдру світлого та темно-коричневого кольорів, упаковану у пакет НПУ ГСУ 7259261 знищити.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 3759,35грн.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_6 13.01.2021, приблизно о 19 годині прийшов до будинку ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із знайомим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_10 на кухні, розпивали алкогольні напої.
Близько 20 години 13.01.2021 між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу коштів на купівлю алкоголю, в ході якого на ґрунті неприязних відносин у ОСОБА_6 виник умисел на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв у руки молоток, який знаходився в кухонному куточку і умисно наніс ОСОБА_10 близько 2-х ударів молотком в область фаланг пальців правої руки та один удар в область лобної ділянки голови, після чого пішов із будинку.
Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови та правої кисті, які, згідно висновку експерта № 181/184 від 17.03.2021, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_6 13.01.2021 близько 20 години 30 хвилин, купивши пляшку горілки, повернувся до будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де, в приміщенні кухні спільно із ОСОБА_10 продовжив розпивати алкогольні напої.
В подальшому між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_6 неодноразово погрожував, що спалить ОСОБА_10 .
ОСОБА_6 усвідомлюючи, що своїми діями може спричинити смерть ОСОБА_10 , а також бажаючи настання таких злочинних наслідків, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, вийшов до однієї із кімнат вказаного будинку, де взяв металеву каністру червоного кольору, в якій знаходився бензин, та повернувшись до приміщення кухні обілляв ОСОБА_10 бензином і бажаючи настання смерті останнього, усвідомлюючи тяжкі наслідки, за допомогою запальнички, яку підніс до облитого бензином ОСОБА_10 , підпалив останнього. В результаті чого відбулось займання одягу ОСОБА_10 , що супроводжувалося появою полум`я, за чим спостерігав ОСОБА_6 не вчиняючи будь яких дій, щодо надання допомоги ОСОБА_10 .
В цей час, почувши крики, на кухню забігла власниця будинку ОСОБА_9 , яка побачила, те, що ОСОБА_10 палає кинулась надавати йому допомогу та погасила полум`я.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 перешкодила доведенню умислу ОСОБА_6 наданням допомоги ОСОБА_10 , після чого потерпілого ОСОБА_10 доставлено до Комунального некомерційного підприємства «Хмільницька центральна районна лікарня» Хмільницької районної ради.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді опіку полум`ям ІІ а, б - ІІІ ступеня 5-6% голови, шиї, обох кистей; хімічного опіку кон`юнктиви обох очей; опіку присінку носа І ступеня, які, згідно висновку експерта № 181/184 від 17.03.2021, належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовані тим, що вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2022 року не відповідає фактичними обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону, який не підлягав застосуванню.
Суд першої інстанції у оскаржуваному вироці на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України послався на докази, які є недопустимими.
Обвинувачений не погоджується з висновком судово-психіатричної експертизи та вважає даний доказ недопустимим, в даній експертизі вказано, що ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, однак в період часу інкримінованого йому діяння та на момент проходження ним даної експертизи, він міг знаходитись в емоційному стресі.
Протокол огляду предмета від 19.01.2021 вважає суперечливим, оскільки він є не прямим доказом доведеності його вини, тому на його думку він є недопустимим доказом.
При огляді металевої ємності слідчим не вилучались сліди пальців рук та не надавались експерту на експертизу.
Також не вилучалась як речовий доказ запальничка якою було здійснено підпал та не вилучались відбитки пальців, що підтверджує його вину за фактом підпалу, а тому не встановлено достатні докази для доведення вини і вичерпані можливості їх отримати. Свідчення свідків є суперечливими, так як вони у своїх показах плуталися.
На допиті в судовому засіданні він вину визнав у спричинені легких тілесних ушкоджень, однак він не обливав бензином потерпілого ОСОБА_10 та не підпалював його, оскільки не мав наміру цього робити, а тому в цьому не визнає свою вину. Дані покази судом першої інстанції належним чином не були перевірені.
Суд першої інстанції, визнаючи його винним за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, свої висновки зробив на підставі припущень та доказів, які є недопустимими та неналежними.
Суд першої інстанції всупереч вимог ст.410,411 КПК України за наявності суперечливих доказів які мали істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначив чому він прийняв до уваги одні докази, та відкинув інші, що призвело до застосування закону який не підлягав застосуванню, вважає, що є підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 мотивовані тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_6 в зв`язку із чим висновки суду, викладені у судовому рішенні ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Під час судових дебатів в суді першої інстанції стороною захисту вказувалось на необхідність правильного тлумачення та застосування судом норм матеріального права. Викладаючи свою позицію сторона захисту опиралась на позиції ВС по справах щодо визначення та розмежування замаху на вбивство від нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 , бажав настання смерті потерпілому ОСОБА_10 , оскільки обставини, які в силу ч.1 ст.91 КК України підлягають доказуванню, під час судового розгляду не були доказані.
Фактично єдиним доказом, який став підставою для постановлення обвинуваченого вироку відносно ОСОБА_6 , стало відео проведення слідчого експерименту.
Протокол затримання не містить чітко визначеної підстави затримання, з числа тих, що вказані у ст.208 КПК України. Таким чином, станом на момент затримання та моменту складання протоколу про затримання, підстав для затримання в порядку ст.208 КПК України не було, оскільки підстави для затримання, наведені у ст.208 КПК України, для такого затримання вимагають безпосереднього викриття особи під час вчинення злочину/замаху, або безпосередньо після вчинення злочину.
Докази, які отримані під час проведення вказаної слідчої дії є очевидно недопустимими, оскільки отримані внаслідок такого, що принижує гідність особи, поводження, порушення права на захист, порушення встановленого законом порядку отримання таких доказів.
Суд був зобов`язаний правильно кваліфікувати діяння ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив прийняти до уваги його апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних скарг, просив залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що вони задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2022 року та закрити кримінальне провадження відповідно до ч.1 п.3 ст.284 КПК України. Дані вимоги під час апеляційного розгляду підтримав захисник ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.1 п.3 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Перевіривши вимоги апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження в дотримання ст.94 КПК України, перевіривши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження; за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Суд першої інстанції прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який під час судового розгляду визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, щодо замаху на вбивство пояснював, що між ним і ОСОБА_10 під час вживання спритних напоїв продовжувалася суперечка, в ході якої ОСОБА_10 почав провокувати на агресивні дії. Він запропонував ОСОБА_10 піти додому, погрожуючи підпалити його (сказав "Іди, бо будеш горіти, як ялинка"), взяв каністру, і вважаючи, що вона порожня, підняв її над головою ОСОБА_10 і перехилив, внаслідок чого на шапку і голову останнього вилився бензин. Він запропонував ОСОБА_10 зняти забруднену бензином шапку, на що той відмовився. Пізніше вони вирішили покурити, і він взяв на столі запальничку і запалив полум`я, щоб прикурити. Від цього шапка і капюшон куртки ОСОБА_10 загорілися, і він почав надавати йому допомогу - взяв покривало з дивану і накинув на потерпілого. В цей же час ОСОБА_9 виливала на нього воду. Після цього він сказав співмешканці, щоб вона викликала швидку допомогу і поліцію. При цьому між подіями щодо нанесення ударів молотком і загоранням ОСОБА_10 пройшло близько години.
Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснив, що 13.01.2021 у вечірню пору доби він прийшов до ОСОБА_6 додому ( АДРЕСА_1 ), де вони випивали алкогольні напої. Потерпілий пояснюв, що ОСОБА_6 наносив йому тілесні ушкодження молотком по руці та в область голови. В подальшому, під час розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_6 облив його бензином з каністри, взяв запальничку та підпалив його. На крики потерпілого прибігла співмешканка ОСОБА_6 та почала гасити полум`я, спочатку червоною ковдрою, а потім водою.
Законний представник потерпілого ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснила, що 13.01.2021 року була вдома та десь біля 22:00 год. до неї приїхала швидка медична допомога. Зі слів ОСОБА_10 їй стало відомо, що за запрошенням ОСОБА_6 він розпивав з останнім алкогольні напої. ОСОБА_6 наносив удари молотком потерпілому по руці, по голові, а згодом підпалив його.
Вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , врахував покази потерпілого ОСОБА_10 , свідків, інші докази, які узгоджуються між собою.
Керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» правовою позицією ВС викладеною в рішеннях (№ 5-32кс12 від 31.01.2012, № 5-26кс13 від 04.07.2013, № 5-46кс13 від 14.11.2013, № 5-10кс14 від 26.06.2014, № 5-32кс14 від 11.12.2014, № 5-24к15 від 18.06.2015) суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_6 (обливання бензином і подальше підпалювання), обставини вчинення ним злочину, характер та локалізація нанесених ушкоджень (на голові, зокрема в ділянці обличчя), знаряддя злочину (бензин), спосіб вчинення (підпал), послідуюча бездіяльність та безучасність обвинуваченого щодо надання допомоги потерпілому, свідчить про наявність умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 .
З даним висновком погоджується суд апеляційної інстанції і вважає доводи обвинуваченого щодо відсутності умислу на позбавлення життя потерпілого способом захисту, намаганням уникнути кримінальної відповідальності.
Суд давши оцінку показанням обвинуваченого, який вказував, що надав допомогу потерпілому після підпалу за допомогою покривала, прийняв показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які спростовують показання ОСОБА_6 .
Так свідок ОСОБА_9 чітко, послідовно під час судового розгляду пояснювала, що ОСОБА_6 погрожував ОСОБА_10 , що підпалить його. В момент підпалу ОСОБА_9 виходила на вулицю, повернувшись до будинку, коли її син почав кричати, що ОСОБА_10 горить. Коли вона гасила полум`я, ОСОБА_6 стояв осторонь сміявся та знімав все на телефон, допомоги не надавав. Дані покази знайшли підтвердження під час слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду пояснював, що ОСОБА_6 погрожував, що підпалить ОСОБА_10 , потім взяв каністру з бензином. Як ОСОБА_6 виливав бензин свідок не бачив, однак бачив, як ОСОБА_6 кухонною запальничкою підпалив ОСОБА_10 ОСОБА_9 накинула на ОСОБА_10 ковдру та погасила полум`я.
Показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_10 ,, законного представника ОСОБА_11 з іншими доказами, тому твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого щодо суперечливих показів свідків судом апеляційної інстанції не приймаються.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України підтверджується й іншими доказами, зокрема:
протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1, а.с.222-223), відповідно до якого слідчий прийняв заяву від ОСОБА_10 про те, що близько 20:00 год. 13.01.2021 у власному житловому будинку ОСОБА_13 спричинив йому тілесні ушкодження металевим молотком по голові та кистю правої руки, а також облив його бензином та підпалив, таким чином намагаючись спричинити смерть;
протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.03.2021 (т. 2, а.с. 66-67), відповідно до якого слідчий прийняв заяву від ОСОБА_10 про прийняття міри відносно ОСОБА_6 , який 13.01.2021 близько 20:00 год. в приміщенні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 під час розпивання алкогольних напоїв в ході конфлікту спричинив йому тілесні ушкодження у виді забійних ран рук та голови, вдаривши його молотком;
протоколом огляду місця події від 14.01.2021 з таблицею ілюстрацій до нього та диском (т.1, а.с.227-244), відповідно до якого в присутності понятих було оглянуто територію домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , в ході огляду встановлено, що на підлозі в одній з кімнат виявлено куртку синього кольору на якій наявні сліди горіння. Поруч з курткою виявлено светер темно сірого кольору, який на момент проведення огляду був вологий, поруч з даними речами на підлозі, по центру кімнати, виявлено каністру червоного кольору по колу якої по середині наявна чорного кольору резинка. Кришка до даної каністри знаходиться на верхній частині, виготовлена з металу срібного кольору. Ручка також знаходиться на верхній частині, поруч з якою знаходиться резинова трубка з різьбою. Каністра ємкістю 7 л, частково заповнена рідиною з різким запахом. Також на даній каністрі наявне нашарування порошкоподібної речовини білого кольору. На верхній частині каністри наявний вкручений металевий болт сірого кольору, а також на даній каністрі виявлено молоток з дерев`яним руків`ям на металевій частині якого наявні сліди корозії. В кухні ліворуч від радіатора розташований дерев`яний куток коричневого кольору поверх якого набитий шкіряний замінник червоного кольору за яким під стіною розташований стіл з кухонним приладдям та продуктами. Від входу по ліву сторону наявна кухонна плита та дерев`яний сервант на якому та поруч з яким розташовані предмети побуту та кухонне приладдя. Від входу ліворуч під стіною наявний диван у складеному стані. Диван світло червоного кольору у квітку. На його поверхні наявна ковдра світло коричневого кольору на якій наявні сліди горіння. За даним диваном під стіною наявний стіл з наявним кухонним приладдям. Під час проведення огляду виявлено та вилучено: кофту темно сірого кольору; металеву каністру червоного кольору; молоток з дерев`яним руків`ям; ковдра світло- та темно-коричневих кольорів;
протоколом огляду предмета від 19.01.2021 з фототаблицею до нього (т.2, а.с. 2-6), відповідно до якого в присутності понятих, в приміщенні кабінету № 207 поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було оглянуто спец пакет Національна поліція України Головне слідче управління № 7259259. В ході проведення огляду даний спец пакет розрізався за допомогою ножиць та з нього дістали металеву ємність червоного кольору, частково заповнену рідиною з різким запахом. Дана ємність поміщується до спец пакету Національна поліція України SUD4012051;
висновком експерта № СЕ-19/102-21/894-МРВ з ілюстрованою таблицею до нього (т.2, а.с.24-31) відповідно до якого надана рідина світло-жовтого кольору з характерним запахом нафтопродукту, об`ємом 70 мл - являє собою змінений світлий нафтопродукт - змінений бензин. В нашаруваннях речовин на поверхнях наданих на дослідження светра, куртки та ковдри виявлено сліди зміненого світлого нафтопродукту (бензину, гасу, дизельного палива тощо) встановити вид яких не видавалось можливим з причини їх фізико-хімічних змін в процесі випаровування та сорбції;
висновком експерта № 181/184 (т. 2, а.с. 49-51), відповідно до якого згідно наданих медичних документів, в ОСОБА_10 під час стаціонарного лікування у Хмільницькій ЦРЛ з 13.01.2021 по 15.01.2021 виставлялись діагнози: «Термічний опік полум`ям обличчя, обох кистей, шиї, 2-3ст. 7 %», «забійна рана голови та правої кисті»; під час стаціонарного лікуванні у ВОКЛ ім. М. І. Пирогова з 15.01.2021 по 23.02.2021 виставлялись діагнози: «опік полум`ям ІІ а, б ІІІ ст. 5-6% голови, шиї, обох кистей, хімічний опік кон`юктиви обох очей. Опік присінка носа І ст.»; в описі рентгенограм кісток черепа № 6348 від 16.01.2021 у медичній карті стаціонарного хворого № 556 ВОКЛ ім. М. І. Пирогова зазначено «На рентгенограмі кісток черепа в двох проекціях виявляється порушення цілісності зовнішньої та внутрішньої пластинки кісток черепа (права скронева кістка)». Відображені у наданих для експертизи медичних документах об`єктивні дані свідчать про наявність у ОСОБА_10 таких тілесних ушкоджень: термічний опік полум`ям ІІ а, б ІІІ ст. голови, шиї, обох кистей на 5-6% площі тіла; хімічний опік кон`юктиви обох очей, термічний опік присінка носа І ст.; забійна рана голови та правої кисті, які по давності утворення можуть відповідати терміну. Вказаному в постанові про призначення експертизи 13.01.2021. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 виникли від дії термічного і хімічного факторів та травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), за ступенем тяжкості належать: опік полум`ям ІІ а, б ІІІ ст. голови, шиї, обох кистей на 5-6% площі тіла; хімічний опік кон`юктиви обох очей, опік присінка носа І ст. до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я (2.2.1 «а», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995); забійна рана голови та правої кисті до легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995). Характер та локалізація тілесних ушкоджень в ОСОБА_10 допускають можливість їх утворення за будь-якого положення ОСОБА_10 при доступності контакту травмуючого тупого предмету (предметів) та термічного і хімічного факторів з відповідними ділянками голови і кістей, за будь-якої послідовності. Більш детально висловитись щодо кількості травматичних дій та їх послідовності за наявними даними не можливо, у зв`язку з недостатньою інформативністю записів у медичній документації та через змінення внаслідок процесу загоєння властивостей тілесних ушкоджень на час судово-медичного обстеження. «Порушення цілісності зовнішньої та внутрішньої пластинки кісток черепа (права скронева кістка)», що описане в медичній карті стаціонарного хворого № 556 ВОКЛ ім. ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_10 , не може бути взяте до уваги при судово-медичній оцінці як тілесне ушкодження, оскільки дані зміни не підтверджені об`єктивними клінічними даними і для експертизи не надано рентгенограм кісток черепа (згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» );
протоколом проведення слідчого експерименту від 16.02.2021 з відеозаписом до нього (т.2, а.с.53-59), відповідно до якого в присутності понятих було проведено слідчий експеримент на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 та яка перед початком проведення даної слідчої дії надала добровільну згоду на його проведення. Перед проведенням даної слідчої дії ОСОБА_9 було допитано в якості свідка.
ОСОБА_9 послідовно, чітко, розповідала про обставини, які мали місце між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 13.01.2021 року, звернула увагу, що зі слів її сина їй відомо, що ОСОБА_6 пішов до іншої кімнати, де взяв металеву каністру з бензином, з якою прийшов до кухні та, промовляючи до ОСОБА_10 «Я тебе вб`ю», облив його з даної каністри бензином та підпалив запальничкою від чого ОСОБА_10 почав горіти. В подальшому ОСОБА_9 вибігла з кімнати та почала гасити полум`я, а ОСОБА_6 стояв осторонь та не надавав допомоги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ставить під сумнів висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки вважає, що кримінальне правопорушення вчинене в стані емоційного стресу.
В матеріалах кримінального провадження наявний висновок судово-психіатричного експерта №19 від 01.02.2021 відповідно до якого ОСОБА_6 у зв`язку з даними анамнезу про притаманні йому з підліткового віку емоційну нестійкість у вигляді дратівливості, запальності, підвищену ранимість з суїцидальною (аутоагресивною) спрямованістю в суб`єктивно-несприятливих життєвих ситуаціях (спроби до самогубства), схильність до делінквентних форм поведінки та до вживання наркотичних засобів і зловживання алкоголем з розвитком залежності від них та виникненням розладів сприйняття (галюцинації), а також виявленими при теперішньому психіатричному обстеженні демонстративністю поведінки, егоцентрованістю, емоційною нестійкістю, схильністю до самозбудження, скорочення дистанції, а також примітивністю, легковажністю та поверхністю суджень з афективною логікою та висновок судово-психіатричного експерта №33 (т.2, а.с.76-81), відповідно до якого в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 виявляв психічний розлад у вигляді змішаного розладу особистості (F 61). В період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_6 виявляє психічний розлад у вигляді змішаного розладу особистості (F 61). В теперішній час ОСОБА_6 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування ПЗМХ ОСОБА_6 не потребує. ОСОБА_6 на алкоголізм та наркоманію не страждає, лікування з цього приводу не потребує.
Зазначені висновки відповідають вимогам КПК і вказують на те, що, вчиняючи кримінальні правопорушення, ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Твердження ОСОБА_6 щодо його перебування в стані емоційного стресу не виправдовують його протиправні дії по відношенню до потерпілого

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо недопустимості як доказу протоколу огляду предмету від 19.01.2021.
Протокол огляду предмету від 19.01.2021 року (т.2 а.с. 2-3) складено у відповідності до вимог ст.237 КПК.
Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Належність доказів визначається тим, що вони прямо чи побічно підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження. Іншими словами, йдеться про використання в доказуванні прямих і непрямих доказів. Прямий доказ такий, що прямо і безпосередньо (одноступенево) вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню.
Непрямі докази це отримані у встановленому законом порядку і досліджені в судовому засіданні відомості про факти і обставини, що передували, супроводжували або виникли внаслідок кримінального правопорушення і які безпосередньо не вказують на його існування чи відсутність, але через перебування в об`єктивних формах зв`язків з іншими фактами і обставинами встановлюють наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження. Залежно від форм зв`язків між фактами і обставинами, вони підлягають доказуванню.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що протокол огляду предмету від 19.01.2021 (т.2 а.с.2-3) є належним та допустимим доказом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що невідомо чи експерту надавалась ємність, яка оглядалась в приміщенні кабінету №207 національної поліції, про що було складено протокол огляду від 19.01.2021 року.

Суд першої інстанції досліджував та перевіряв доказ, а саме висновок експерта №СЕ-19/102-21/894-МРВ, якому на експертизу надавався спеціальний полімерний пакет Національної поліції України на номером SUD4012051, в який згідно протоколу огляду предмета поміщалась металева ємність червоного кольору, що свідчить про безпідставність сумнівів ОСОБА_6 .
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 у апеляційній скарзі, що те, що з каністри не відбирались відбитки пальців, що свідчить про недоведеність його вини суд апеляційної інстанції не приймає.
Той факт, що ОСОБА_6 брав каністру, з якої вилив бензин на потерпілого ОСОБА_10 знайшов підтвердження у показаннях потерпілого ОСОБА_10 , свідків.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на покази самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який також давав показання, що брав каністру, з якої облив потерпілого ОСОБА_10 .
З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України обґрунтованими, підстави для закриття кримінального провадження відсутні.
Вину за ч.1 ст.125 КК України обвинувачений ОСОБА_6 визнав. Його вина знайшла також підтвердження у показах потерпілого, законного представника потерпілого, свідків, інших доказах, досліджених судом.

Також на думку суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення нового судового розгляду, визначені ст.415 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі звертає увагу на позицію сторони захисту в судових дебатах щодо розмежування замаху на вбивство від нанесення тілесних ушкоджень.
Посилання захисника на практику ВС у даному випадку безпідставні, оскільки злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті, відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.
На думку суду апеляційної інстанції, сукупність усіх обставин вчиненого ОСОБА_6 діяння, вчинення дій, які ОСОБА_6 вважав за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 погасила полум`я, належним чином перевірені та оцінені судом першої інстанції докази з точки зору належності, допустимості, достовірності вказують на наявність прямого умислу у ОСОБА_6 на позбавлення життя ОСОБА_10 та підстави кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство.
Вказуючи на відсутність підстав для затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, захисник у апеляційній скарзі не наводить достатніх аргументів.
В матеріалах провадження наявний протокол затримання обвинуваченого ОСОБА_6 від 14.01.2021 року, який досліджувався та перевірявся судом першої інстанції щодо його відповідності вимогам КПК. Будь-яких порушень права на захист чи порушень встановленого законом порядку отримання доказів встановлено не було.
Суд апеляційної інстанції вважає доводи захисника в цій частині надуманими.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України в дотримання вимог ст.370 КПК є законним обгрунтованим, належним чином вмотивованим.
Підстави, передбачені ст.409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407,419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 .
Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2022 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.125, ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4