Номер провадження: 11-кп/813/1054/22
Номер справи місцевого суду: 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника адвоката ОСОБА_8 ,захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносновідносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не працюючого, офіційно не одруженого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Котовськ Одеської області, без громадянства, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 раніше судимого,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, офіційно не одруженого, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Березівка, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою АДРЕСА_6 , раніше судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.294, ст.392 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000516 від 27.05.2019 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2022 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 29.04.2022 року без визначення розміру застави відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.294, ст.392 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000516 від 27.05.2019 року.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме: можливе переховування обвинувачених від суду; вчинення інших кримінальних правопорушень, обумовлені процесуальною поведінкою обвинувачених під час судового розгляду, тяжкістю покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, обвинувачені раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 просили ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в продовженні строку тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовують тим, що матеріали провадження не містять доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому злочинів. Крім того, прокурор не надав доказів існування ризиків, що свідчать про необхідність продовження тримання ОСОБА_9 під вартою. Також суд не врахував, що на ОСОБА_9 має постійне місце проживання у м. Одесі, має сім`ю та малолітню дитину.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що матеріали провадження не містять будь-яких доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих йому злочинів, допитані судом потерпілі та свідки не вказують на ОСОБА_10 , як на учасника події. Крім того, прокурор не надав доказів існування ризиків, що свідчать про необхідність продовження тримання ОСОБА_10 під вартою, а суд не обґрунтував неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Суд не врахував, що ОСОБА_10 звернувся з окремим зверненням щодо бажання брати участь у військових діях на території України у підрозділах територіальної оборони.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 просив ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_11 має можливість проживати за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується договором оренди квартири.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що прокурор у судовому засіданні не довів необхідність продовження тримання ОСОБА_11 під вартою, не надав доказів існування ризиків, а суд не обґрунтував неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Захисники обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах ставили питання щодо розгляду апеляційних скарг за участю обвинувачених, однак у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан, доставка обвинувачених до суду не виконується, в зв`язку з чим розгляд справи за участю обвинувачених є неможливим.
З урахуванням неможливості безпосередньої участі обвинувачених під час розгляду апеляційних скарг, апеляційним судом прийнято рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак проведення судового засідання у режимі відеоконференції не вдалося, оскільки було відсутнє з`єднання з ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Для забезпечення швидкого та ефективного здійснення правосуддя, а також недопущення порушення прав обвинувачених та розумних строків апеляційного розгляду, враховуючи рекомендації Ради Суддів України від 02.03.2022 року та наказу Голови Верховного Суду від 04.03.2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з якими не можуть бути відкладними судові засідання, на яких має розглядатися питання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , інтереси яких в суді апеляційної інстанції представлені їх захисниками.
Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду першої інстанції в частині вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 ніким не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000516 від 27.05.2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншиху вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.294, ст.392 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутністю підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Не погоджуючись із доводами апеляційних скарг про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за скоєння яких, за сукупністю злочинів, обвинуваченим у разі доведення їх вини загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, враховуючи характеристику осіб обвинувачених, які не працевлаштовані та стійких соціальних зв`язків не мають, тому є достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть переховуватись від суду.

Окрім того, апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження існування ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, який обумовлені наявністю судимостей у кожного з обвинувачених за умисні тяжкі злочини, тим, що злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , були скоєні ними під час фактичного відбування покарання за попередніми вироками суду які набрали законної сили.

Крім цього судом першої інстанції також обґрунтовано враховано надані прокурором характеристики обвинувачених з місць відбування покарання та попереднього ув`язнення, згідно яких обвинувачені негативно характеризуються, оскільки, кожен з них, має значну кількість стягнень, у тому числі непогашених, накладених за грубі порушення умов утримання.

Дані обставини, з урахуванням наявних у кожного обвинуваченого судимостей та інших даних про їх особи, у своїй сукупності, свідчать про небажання стати на шлях виправлення і перевиховання, та стійку спрямованість особистості кожного на нехтування встановленими правилами поведінки при утриманні під вартою, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Також суд першої інстанції правомірно врахував виключно негативну поведінку обвинувачених під час розгляду даного кримінального провадження у суді, а саме: агресивні дії щодо сторін кримінального провадження, нецензурну лайку в залі суду, заподіяння собі тілесних ушкоджень та пошкодження майна суду, непідкорення розпорядженням головуючого, за вчинення чого, в подальшому, обвинувачені були видалені з зали судових засідань. Описана деструктивна поведінка обвинувачених, явним чином свідчить про направленість їх дій на не встановлення істини по справі, а на вчинення штучних перешкод при розгляді даного кримінального провадження в розумні строки у спосіб і за процедурою передбаченою КПК, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника стосовно того, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема, що він має постійне місце проживання у м. Одесі, має сім`ю та малолітню дитину, апеляційний суд не може вважати такими, які вказують на можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, зазначене у даному випадку зменшує вищенаведені ризики не настільки, щоб слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг стосовно відбуття обвинуваченим покарання за попередніми вироками, оскільки, згідно пояснень прокурора в судовому засіданні апеляційного суду, які не заперечувались захисниками, під час розгляду клопотання прокурора у суду першої інстанції не було відомостей щодо відбуття обвинуваченими покарання, а тому суд не мав можливості надати таким доводам оцінку. Крім того, згідно пояснень прокурора, обвинувачений ОСОБА_9 засуджений у іншому кримінальному проваджені до реального покарання.
Апеляційний суд відхиляє посилання захисників щодо необґрунтованої тривалості судового розгляду кримінального провадження, оскільки, враховуючи складність даного кримінального провадження, велику кількість учасників, потерпілих та свідків, виклик та допит яких у суді здійснювався в умовах карантинних заходів та обмежень обумовило таку тривалість судового розгляду.
Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_10 звернувся з окремим зверненням щодо бажання брати участь у військових діях на території України у підрозділах територіальної оборони, оскільки порядок скасування або зміни запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації передбачений ст.616 КПК України, згідно якої з таким клопотанням необхідно звертатись до прокурора, який за результатами розгляду клопотання, має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм злочинів, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст. 368 КПК України таке питання в вирішуються судом при ухваленні вироку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Частиною другою статті 422-1 КПК України передбачено, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Системний аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що під час перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями лише перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання сторони обвинувачення та ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_10 що допитані судом потерпілі та свідки не вказують на ОСОБА_10 , як на учасника події спростовуються тим, що на даний час не всі свідки та потерпілі допитані судом, що не заперечувалось стороною захисту.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст.176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422-1, 532КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.294, ст.392 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000516 від 27.05.2019 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4