УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6.,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_7.,

прокурора ОСОБА_8.,

захисника ОСОБА_9.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10., погоджене прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11.,

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Центарой (Ахмат-Юрт) Шалінського району Чечено-Інгуської АРСР СРСР, громадянина Російської Федерації, командира НОМЕР_1 окремого моторизованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 окремої бригади оперативного призначення Північно-Кавказького округу військ національної гвардії Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України у кримінальному провадженні, внесеному 21.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000108, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2022 старший слідчий в ОВС 1 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10. звернулася з клопотанням, погодженим з прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11., у кримінальному провадженні № 0000108, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.03.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 від 21.03.2022 за підозрою ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 437 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 438 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332-2, ч. 2 ст. 437, ч. 1 ст. 438, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 258 КК України.

В ході розслідування установлено, що 24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Починаючи з 5 години 24 лютого 2022 року підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

При цьому, при веденні воєнних дій військовими РФ порушуються правила, закони та звичаї ведення війни, що передбачені міжнародним гуманітарним правом, зокрема Конвенцією про захист цивільного населення від 12.08.1949 (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954 р., далі - Конвенція від 12.08.1949) та Додатковим протоколом до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977 (ратифіковано із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР від 18.08.1989, далі - Додатковий протокол І).

До зазначеної злочинної діяльності вищим політичним та військовим командуванням РФ залучено ОСОБА_1 , командира НОМЕР_1 окремого моторизованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частина НОМЕР_3 ) 46 окремої бригади оперативного призначення Північно-Кавказького округу військ національної гвардії РФ.

Так, 24.02.2022 року над частиною Київської області, у тому числі АДРЕСА_6, було встановлено контроль військовими РФ.

До складу військових РФ, що перебували та здійснювали ефективний контроль над територією Київської області, входив 249 окремий моторизований батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 46 окремої бригади оперативного призначення Північно-Кавказького округу військ національної гвардії РФ під керівництвом ОСОБА_1 .

При цьому, ведення військових дій вказаним підрозділом здійснювалось з порушенням правил та звичаїв ведення війни.

Так, ОСОБА_1 , будучи командиром військового підрозділу - 249 окремого моторизованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 окремої бригади оперативного призначення Північно-Кавказького округу військ національної гвардії РФ, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, в порушення таких норм, перетнувши на чолі вказаного вище підрозділу 24.02.2022 державний кордон України в районі м. Прип`ять Київської області, не пізніше 25.02.2022 прибув до АДРЕСА_6, в якому упродовж часу з 25.02.2022 по 13.03.2022 надавав підлеглим військовим накази та безпосередньо прийняв участь в утриманні цивільного населення, порушенні правил поводження з цивільним населенням, використанні цивільного населення як «живого щиту».

Досудовим розслідуванням встановлено, що цивільне населення, яке перебувало у АДРЕСА_6, а саме жителі багатоповерхових будинків по АДРЕСА_6, після початку обстрілів з гвинтокрилів та літаків приблизно об 11 годині 30 хвилин 24.02.2022 для укриття сховались у підвальних приміщеннях будинків № № 10, 11 та 13 або залишились у своїх квартирах.

Вранці 25.02.2022 до АДРЕСА_6, прибули військові вказаного вище підрозділу під командуванням ОСОБА_1 (далі - військові РФ Чеченської Республіки).

На виконання незаконних наказів ОСОБА_1 військовими РФ Чеченської Республіки 25.02.2022 розміщено військову техніку та автомобілі таким чином, що б контролювати підходи та проїзди до вказаних будинків. По периметру АДРЕСА_6 військовими РФ Чеченської Республіки розставлено блок-пости. Продовжуючи виконувати незаконні накази ОСОБА_1 , військові РФ Чеченської Республіки розпочали перевірку всіх мешканців та прилеглої території. З цією метою військові РФ Чеченської Республіки перевіряли цивільних осіб у підвалах та квартирах будинків АДРЕСА_2 , проводили опитування щодо встановлення осіб, які мали відношення до Збройних Сил України або територіальної оборони, а також щодо наявності зброї. Крім того, виконуючи незаконну вказівку ОСОБА_1 , військові РФ Чеченської Республіки наказали всім здати мобільні телефони, обмеживши таким чином можливість цивільних осіб спілкуватися між собою та іншими особами.

На виконання наказу ОСОБА_1 щодо контролю за переміщенням цивільних осіб, військові РФ Чеченської Республіки до вечора 25.02.2022 після проведення повного обстеження помешкань багатоквартирних будинків по АДРЕСА_3 , всіх мешканців, які ще залишались в квартирах, примусово відвели до підвалів багатоповерхових будинків АДРЕСА_3 , заборонивши цивільним особам залишати підвал, виставивши охорону на входах у підвали. Будь-які намагання полишити вказані підвали присікались військовими РФ Чеченської Республіки, у тому числі й із застосуванням сили, а саме шляхом примусового «заштовхування» до підвалу та нанесення ударів.

Виконуючи незаконні накази ОСОБА_1 , військові РФ Чеченської Республіки упродовж часу із 25.02.2022 по 13.03.2022 насильно утримували приблизно 150 цивільних осіб, включаючи дітей, жінок та осіб похилого віку, які змушені були постійно перебувати у необлаштованих для цього підвальних приміщеннях будинків АДРЕСА_3 в обмеженому замкнутому просторі, в умовах відсутності освітлення, опалення, вентиляції, з обмеженим доступом до їжі, води, ліків та медичного обслуговування, спілкування з близькими та неможливістю задовольняти інші необхідні фізіологічні потреби.

У зв`язку із холодною погодою, відсутністю опалення та великою концентрацією людей в підвальному приміщені, через декілька днів велика кількість мешканців захворіла на простудні захворювання.

Продовжуючи свої незаконні дії ОСОБА_1 , будучи командиром військового підрозділу, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, у порушення вимог статей 31, 32, ст. 49(5), 55 Конвенції від 12.08.1949, статей 51, 69 Додаткового протоколу І, з метою здійснення психологічного тиску на цивільних осіб, яких за його наказом помістили та утримували у підвальних приміщеннях, приниження їх гідності, достовірно усвідомлюючи умови утримання цивільних осіб у підвалах багатоквартирних будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , на виконання вказівок ОСОБА_3 , за допомогою засобів масової комунікації, зокрема месенджеру Telegram, перебуваючи у АДРЕСА_6, у невстановлений час, але не пізніше 04.03.2022 здійснив висвітлення своїх дій як «захист» цивільного населення, тим самим приховуючи вчиненні ним порушення вимог норм міжнародного гуманітарного права

Так, з метою приховування вчинених ним злочинів, ОСОБА_1 , перебуваючи у підвалах багатоквартирних будинків № 11 та АДРЕСА_3 , у невстановлений час, але не пізніше 04.03.2022, погрожуючи цивільним особам зброєю та фізичною розправою над ними та їх близькими, змусив окремих цивільних осіб на камеру висловити вдячність військовим РФ Чеченської Республіки за нібито надану їм допомогу. 04.03.2022 в мережі інтернет в загальному доступі розміщено відеоролик на якому ОСОБА_1 , перебуваючи у підвалах будинків АДРЕСА_5 , повідомляє, що він приїхав за особистим дорученням ОСОБА_5 для того, щоб перевірити умови проживання цивільних осіб, а цивільні особи висловлюють вдячність військовим РФ за допомогу.

Продовжуючи свої незаконні дії ОСОБА_1 , будучи командиром військового підрозділу, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, у порушення вимог ст. 28 Конвенції від 12.08.1949, ч. 7 ст. 51 Додаткового протоколу І, з метою власного захисту та захисту позицій військових РФ Чеченської Республіки, перешкоджання ЗС України у веденні військових дій в цьому районі, 25.02.2022, перебуваючи у АДРЕСА_6 надав наказ підлеглим військовим розмістити безпосередньо біля будинків АДРЕСА_5 військову техніку, розмістити особовий склад підрозділу в квартирах тих же будинків.

На виконання незаконного наказу ОСОБА_1 військові РФ Чеченської Республіки безпосередньо біля будинків АДРЕСА_5 розмістили військову техніку та зайняли для проживання квартири указаних будинків, тим самим забезпечивши собі безпеку від можливих обстрілів (у тому числі й артилерійських) з боку ЗС України, тобто свідомо утримували цивільних людей у якості «живого щита».

За обставин викладених в клопотанні, у зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, 26.08.2022 у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

При цьому, слідчий зазначає, що матеріалами досудового розслідування підтверджується, що ОСОБА_1 може перебувати за межами території України, а саме на території Російської Федерації, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або на тимчасово окупованих територіях України.

У клопотанні слідчого зазначено, що підставою для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стала обґрунтована підозра останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий у клопотанні зазначає, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе в повній мірі запобігти вищевказаним ризикам .

Повноваження прокурора, який був присутній під час розгляду клопотання, слідчим суддею перевірені.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Захисник заперечувала з приводу даного клопотання та просила відмовити в його задоволенні, оскільки дане клопотання є передчасним, дозвіл на затримання підозрюваного слідчим суддею не було надано. Крім того, зазначила, що повідомлення про підозру не було надіслано ОСОБА_1 тією мовою, яка є для нього рідною, при цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що він володіє російською мовою.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

Частиною 2 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 від 21.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 437, ч. 1 ст. 438, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 258 КК України.

26.08.2022 у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України.

Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

З врахуванням вищевказаних письмових доказів, що додані до клопотання та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_1 підозра не може вважатись не обґрунтованою, а докази, надані органом досудового розслідування, є, на даний час, досить вагомими, щоб свідчити про причетність ОСОБА_1 до кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 438 КК України.

Водночас, обов`язковою умовою для застосування запобіжного заходу має бути доведеність сукупності обставин, визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, яка вимагає від прокурора довести не лише наявність обґрунтованої підозри, а надати докази на підтвердження підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні та обґрунтувати недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

Слідчий суддя оцінює наявність ризику можливості переховування підозрюваного від суду, як цілком ймовірний, з огляду на додані до клопотання слідчого матеріали, при цьому враховуючи також тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, що може спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду.

Ризик переховування від правосуддя обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що існують ризик можливості переховуватися від суду.

Крім того, враховуючи стадію кримінального провадження, необхідність подальшого збирання доказів, підозрюваний ОСОБА_1 може незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з метою приховування обставин, що є предметом досудового розслідування, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного ОСОБА_1 , те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який, відповідно до положення ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, продовження військової агресії Російської Федерації, слідчий суддя не знаходить підстав для обрання іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Слід зауважити, що ч. 4 ст. 183 КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави, а саме: під час дії воєнного стану слідчий суддя, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи обсяг підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з огляду на високий ступінь встановлених ризиків, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування застави у даному випадку також не зможе забезпечити ефективного уникнення встановлених ризиків, у зв`язку з чим застава не застосовується.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Отже, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , слідчим суддею враховується вагомість, зібраних під час досудового розслідування доказів, що поза розумним сумнівом свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_1 у його причетності до вчинення злочину, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває на тимчасово окупованій території України та території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, що свідчить про достатність правових підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою.

Керуючись, ст. ст. 2, 7, 177, 178, 183, 193, 196, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10., погоджене прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11., про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, в порядку ч. 6 ст.193 КПК України.

Після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_6