Справа № 638/4827/22
Провадження № 1-кс/638/897/22
УХВАЛА
Іменем України
02 вересня 2022 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування № 0001340 від 30.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, про арешт майна,

встановив:

Слідчий СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна, в якому простить накласти арешт на тимчасове вилучене майно, а саме, предмети схожі на патрони калібром 5,45 мм, без маркування, у кількості 101 шт.
Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001340 30.08.2022 року за попередньою кваліфікацією ч.1 ст. 263 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, 29.08.2022 року до ХРУП № 3 надійшло повідомлення про те, шо за адресою: м. Харків, площа Привокзальна 1, у громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено предмети схожі на патрон калібру 5,45 у кількості 101 шт.
Так, 29.08.2022 року в ході складання протоколу огляду місця події з 12 години 48 хвилин до 13 години 20 хвилин за адресою: м. Харків, площа Привокзальна 1, вокзал Харків-Пасажирський», у громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено предмети схожі на патрони калібром 5,45 мм, без маркування, у кількості 101 штука.
Постановою слідчого СВ ХРУП №З ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 30.08.2022 вищевказані речі, а саме: предмети схожі на патрони калібром 5,45 мм, без маркування, у кількості 101 шт., було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0001340 30.08.2022, за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України.
Зважаючи на викладене вище, у органу досудового розслідування наявні достатні підставі вважати про існування ризиків та реальних загроз зміни або знищення тимчасово вилученого майна, а також знищення слідової інформації.
Виходячи з цього, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасове вилучене майно, а саме, предмети схожі на патрони калібром 5,45 мм, без маркування, у кількості 101 штука
Слідчий зазначає, що повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені, направлені на його знищення, що може значно ускладнити а о взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також проведення необхідних слідчих дій.
Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив задовольнити.
Учасники процесуальної дії не наполягали на застосуванні технічних засобів фіксування судового процесу, тому судове засідання проведено без фіксації даної процесуальної дії за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.1ст. 107 КПК України.
У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1, 2 статті 170 КПК України, арештом майна, зокрема, є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або третіх осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна доведена в суді першої інстанції та спів розмірність наслідків обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.
Враховуючи вищевикладене, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,-
постановив:

Клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування № 0001340 від 30.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, про арешт майна - задовольнити.
Накласти арешт на тимчасове вилучене майно, а саме, на предмети, схожі на патрони калібром 5,45 мм, без маркування, у кількості 101 шт.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1