КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/6441/21-к Провадження № 11-кп/824/1117/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року,

за участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року та відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 09 грудня 2021 року включно.

Таке рішення суду вмотивовано тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та карається позбавленням волі на строк від 10 до 15 років, або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі доведення його вини, а також впливати на потерпілого і свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.
Зокрема, як зазначає апелянт, з врахуванням того, що потерпілим у даному кримінальному провадженні є громадянин Республіки Вірменії, всупереч положень КПК України, а також норм міжнародних договорів про правову допомогу у цивільних, сімейний та кримінальних справах, досудове розслідування у кримінальному провадженні, серед іншого за обвинуваченням ОСОБА_7 здійснювалося слідчими незаконно.
Захисник посилається на те, що реалізація виконання міжнародних договорів про надання правової допомоги в кримінальних справах здійснюється в межах компетенції органів Міністерства юстиції.
В той же час, в порушення норм міжнародного законодавства, матеріали досудового розслідування не містять будь-яких доручень або клопотань від центральних органів юстиції Республіки Вірменії про кримінальне переслідування обвинуваченого ОСОБА_7 на території України, що на думку апелянта, свідчить про відсутність підстав інкримінувати йому висунуте обвинувачення. Водночас, матеріали кримінального провадження не містять посилань на положення закону Республіки Вірменії, за яких діяння ОСОБА_7 можна розцінювати як злочин.
Поряд з цим, захисник посилається на те, що клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою подано не компетентним прокурором, що було проігноровано судом першої інстанції. На думку захисника, в даному кримінальному провадженні мав приймати участь прокурор Офісу Генерального прокурора з Департаменту міжнародно-правового співробітництва та повернення активів. Однак до групи прокурорів у наведеному кримінальному провадженні не було включено жодного з таких прокурорів із зазначеного департаменту.
Також у своїх доводах апелянт зазначає про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 не була вручена копія клопотання про продовження йому строку тримання під вартою.
Крім того, оскаржуючи ухвалу суду, захисник зазначає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що передані матеріали досудового розслідування Республікою Вірменії не містили засвідченого перекладу на українську мову, що на думку апелянта свідчить про істотне порушення норм кримінально процесуального права органами досудового розслідування.
Наведені порушення не надають можливості стороні захисту пересвідчитись у достовірності такого перекладу, що фактично ставить під сумнів його зміст та порушує право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 .
В той же час, захисник зазначає, що клопотання прокурора є невмотивованим та не підтверджується жодним доказом. Зокрема, у своїх доводах захисник посилається на те, що ОСОБА_7 має дружину та постійне місце проживання. Крім того, обвинувачений працевлаштований та раніше у іншому кримінальному провадженні до нього було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який жодним чином не порушувався ОСОБА_7 . А тому, на думку захисника, доводи прокурора про те, що обвинувачений може переховуватись від суду та слідства не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та є виключно припущенням сторони обвинувачення.
Крім того, як зазначає захисник, враховуючи практику рішень Європейського Суду з прав людини, обвинувачення особи у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, не може бути єдиною підставою для її тримання під вартою. А тому, як вважає захисник, з урахуванням наведених обставин, тримання під вартою ОСОБА_7 є неприпустимим, оскільки це порушує його права, гарантовані законом.
Підсумовуючи апелянт вважає, що при постановленні ухвали судом першої інстанції не враховано численні порушення норм закону, а тому ухвала суду є необґрунтованою та підлягає скасуванню з постановленням нової, якою слід відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

В той же час, до суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на наведену ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року, від яких до початку апеляційного розгляду апелянти відмовилися, а тому оскаржувана ухвала суду в частині даних апеляційних скарг не переглядається судом в апеляційному порядку.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки існує висока ймовірність того, що обвинувачений може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на обставини обвинувачення та тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується останній, який є особливо тяжким злочином, а тому суд вважав за необхідне продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в межах двох місяців.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції захисник зазначає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося слідчими органами незаконно, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 було вчинене на території Вірменії. Захисник посилається на те, що дана справа має розглядатись виключно у відповідності до положень міжнароднихдоговорів про надання правової допомоги в кримінальних справах, за яких саме органи міністерства юстиції мали б надати відповідне доручення про кримінальне переслідування обвинуваченого на території України. В той же час, на думку апелянта матеріали кримінального провадження не містять посилань на положення закону Республіки Вірменії, за яких діяння ОСОБА_7 можна розцінювати як злочин, який йому інкримінується на території України.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, оскільки переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді тримання його під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішувати питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.
Крім того, доводи апелянта про те, що передані матеріали досудового розслідування Республікою Вірменія не містили засвідченого перекладу на українську мову та не мають апостиля, а також про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою було подано не уповноваженим на це прокурором, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення в межах апеляційного провадження.
В той же час, доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Поряд з цим, твердження апелянта про те, що обвинувачений не зможе переховуватися від слідчих органів суду, оскільки раніше в іншому кримінальному провадженні до нього уже був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, який він не порушував, а також про те, що він має постійне місце проживання на території України, одружений та є працевлаштованим, не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року, якою серед іншого обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 грудня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4