Провадження № 11-кп/824/197/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
Іменем України

14 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 20.05.2004 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строком на 1 рік із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; - 18.01.2005 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 6 років, 06.10.2009 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання; - 14.07.2011 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, постановою Березанського міського суду Київської області від 12.11.2012 невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі, 07.04.2014 звільнений з місць обмеження волі по відбуттю строку покарання; - 26.02.2016 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, яке відбув 06.03.2020, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: - повідомляти сектор КМВ з питань пробації про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації сектору КМВ з питань пробації.
Крім того, цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, 14 червня 2021 року приблизно о 16 год. 10 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні торгівельного залу магазину «Сільпо», розташованого в м. Києві по вул. Гната Юри, 20, діючи повторно з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгової полиці чуже майно, а саме, одну банку ікри форелі, вагою 500 г, вартістю 916 грн. 46 коп., яка належить ТОВ «Сільпо-Фуд» і намагався винести з торгівельного залу, не розрахувавшись за неї. Проте, вчинивши всі дії, які він вважав за необхідне для повторного здійснення крадіжки, злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі, оскільки на виході з торгівельного залу був затриманий, а привласнене ним чуже майно - повернуто власнику.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину та доведеність вини, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилась у безпідставному звільненні обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2021 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор послався на те, що суд першої інстанції неналежно врахував особу винного, його попередні судимості, те, що за вчинення попередніх злочинів він реально відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте жодних висновків для себе не зробив і вчинив злочин в період непогашеної судимості, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 та необхідність призначення йому покарання лише з реальним його відбуттям.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання, визначені у ч. 1 ст. 65 КК України, а в частині 2 цієї статті зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку; це ж стосується, відповідно до абз. 2 п. 9 вищевказаної постанови, застосування ст. 75 КК України.

Згідно ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався і необґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком із застосуванням ст. 75 КК України, що на думку колегії суддів, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано належним чином ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком від 20.05.2004 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строком на 1 рік із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; вироком від 18.01.2005 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 6 років, 06.10.2009 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання; вироком від 14.07.2011 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, постановою Березанського міського суду Київської області від 12.11.2012 невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі, 07.04.2014 звільнений з місць обмеження волі по відбуттю строку покарання; вироком від 26.02.2016 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, яке відбув 06.03.2020 року.
Отже, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 знаючи про наслідки вчинення нового злочину, а саме призначення покарання у виді реального строку відбуття покарання в місцях позбавлення волі, маючи не погашену судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий злочин. Як наслідок, це свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 , та необхідність призначення йому покарання лише з реальним його відбуттям.

За таких умов, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Судом першої інстанції не взято до уваги те, що саме соціально-виховні заходи в умовах ізоляції від суспільства сприятимуть виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів, які неможливо здійснювати за умови застосовування інституту звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України 2 (два) роки обмеження волі.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 період перебування під вартою з 14 червня 2021 року по 16 червня 2021 року .
В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя Суддя Суддя