Справа № 306/994/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/333/22, за апеляційною скаргою, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 й продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України,

строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, а саме до 04 серпня 2022 року, включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Свалявського районного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000572, відомості про кримінальне правопорушення в якому 31.12.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_5 . В ухвалі також вказується на те, що, згідно ухвали слідчого судді Свалявського районного суду від 02.01.2021, ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід - тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави, зі строком дії ухвали до 27.02.2021, що обраний обвинуваченому запобіжний захід неодноразово продовжувався, зокрема відповідно до ухвал слідчого судді Свалявського районного суд від 25.02.2021, 25.03.2021, 20.05.2021 та ухвалами Свалявського районного суду від 25.06.2021, 20.08.2021, 30.09.2021, 18.11.2021, 29 грудня 2021 року, 22.02.2022 року та 14.04.2022 року, що строк дії запобіжного заходу встановлено до 12.06.2022. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, що на його думку, свідчить про ризик переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення покарання, що існує ризик того, що ОСОБА_5 може впливати на єдиного недопитаного свідка ОСОБА_9 та на потерпілу - ОСОБА_10 , з метою спонукання її до зміни своїх показів. Прокурор просить клопотання задовольнити у повному обсязі. Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років. Приймаючи рішення суд взяв до уваги те, що єдиний свідок у кримінальному провадженні ще не допитувався і ризики, які встановив суд при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, і досі актуальні та існують. Тому суд дійшов висновку про недостатність застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам і, зокрема ризикам вчинення інших кримінальних правопорушень та переховування від суду. З огляду на наведене, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважав за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів.

В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що за період часу з 02.01.2021 відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений одинадцять разів, загальна кількість днів тримання його під вартою становить понад 650. Адвокатка ОСОБА_6 зазначає, що у клопотанні відсутні докази того, що її підзахисний з метою уникнення покарання, переховуватиметься від суду, впливатиме на єдиного недопитаного у кримінальному провадженні свідка та на потерпілу. Вважає, що твердження прокурора про наявність ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та надуманими. На думку апелянтки, зміст підозри є формальним, зазначені в ухвалі суду відомості про кваліфікацію дій її підзахисного є хибними, адже діяння ОСОБА_5 мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Звертає увагу на те, що обвинувачений має постійне місце роботи (працює комірником та вантажником у ТОВ «Максібуд»), характеризується позитивно, проявив себе як добросовісний та дисциплінований працівник. Між тим, майновий стан обвинуваченого задовільний, а соціальні зв`язки не можна вважати низькими. При цьому, апелянтка зазначає, що під час затримання ОСОБА_5 він не переховувався та не чинив опір, що підтверджується відомостями, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а навпаки, обвинувачений перебував у стані «мозкової коми», - був млявий та спокійний. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрати запобіжний захід домашній арешт у нічний час доби.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого та сторони обвинувачення, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги та відомостей про поважність причин їхньої неявки не подавали. При цьому, береться до уваги і те, що сторона захисту не заявляла клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі обвинуваченого ОСОБА_5 й апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки як обвинуваченого, так і прокурора в судове засідання. Разом із тим, під час розгляду апеляційної скарги брали участь захисники обвинуваченого ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , які не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого та прокурора.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшились, не відпали і продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів, та покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 , у разі доведення його вини (позбавлення волі на строк від 7 до 15 років), те, що судове провадження не закінчено й на даний час не допитаний свідок ОСОБА_9 , а також не досліджені інші докази.
Тому, колегія суддів вважає, що, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, характеру та конкретних обставин, за яких скоєно діяння, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а також даних про його особу (раніше не судимий, не одружений), є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів зазначає, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про його особу, у силу характеру інкримінованого йому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов належного висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що за період часу з 02.01.2021 відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляд тримання під вартою був продовжений одинадцять разів, загальна кількість днів тримання його під вартою становить понад 650, - апеляційний суд, окрім наведеного вище, бере до уваги й те, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою мало місце на підставі обґрунтованих та умотивованих судових рішень.
Доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні відсутні докази того, що її підзахисний переховуватиметься від суду з метою уникнення покарання, впливатиме на єдиного недопитаного у кримінальному провадженні свідка та на потерпілу, а твердження прокурора про наявність ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та надуманими, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовані вищевикладеними судженнями.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, однак, обставини, за яких вчинено інкриміноване йому кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, а також вищенаведені дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 інших, більш м`яких, запобіжних заходів у цьому кримінальному провадженні.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що майновий стан обвинуваченого задовільний, а соціальні зв`язки не можна вважати низькими, а також про те, що що під час затримання ОСОБА_5 він не переховувався та не чинив опір, що підтверджується відомостями, які містяться у матеріалах кримінального провадження, навпаки, перебував у стані «мозкової коми» - був млявий та спокійний, - апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не спростовують наявність вищеописаних ризиків та відповідно не впливають на висновки суду першої інстанції про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має постійне місце роботи (працює комірником та вантажником у ТОВ «Максібуд»), характеризується позитивно, проявив себе як добросовісний та дисциплінований працівник.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, що призвело до смерті людини.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що зміст підозри є формальним, зазначені в ухвалі суду відомості про кваліфікацію дій її підзахисного є хибними, адже діяння ОСОБА_5 мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів зазначає, що обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підлягає з`ясуванню в ході судового розгляду кримінального провадження, і на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини чи кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах судового провадження є докази, які на даному етапі кримінального провадження дають обґрунтовані підстави вважати про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується як в апеляційній скарзі, так і не вказувалось під час її розгляду.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора й продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, а саме до 04 серпня 2022 року включно, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: