ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8967/22
провадження № 1-кп/753/1531/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000511, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблукове Гуляйпільського р-ну Запорізької обл., українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»№ 389-VIII від 12.05.2015 року воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який на підставі Указів Президента від 14.03.2022 року № 133/2022, 18.04.2022 року № 259/2022 та 17.05.2022 року № 341/2022 діє до цього часу.

У відповідності до ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (Далі-Статут) та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Згідно зі ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать, окрім іншого, всі види озброєння та боєприпаси. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління . З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Згідно з п. п. 13, 15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року за № 1225 (надалі Положення № 1225) військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників. Умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати та відповідати вимогам вибухопожежобезпеки. Порядок зберігання, використання і технічного обслуговування військового майна визначається статутами Збройних Сил, цим Положенням, нормативно-правовими актами і нормативними документами Міноборони та документацією заводів-виробників.

Відповідно до пункту 2 Розділу I Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 359 від 29.06.2005 року (далі Інструкція) до стрілецької зброї відносяться зброя, зокрема, автомат та патрони до бойової зброї.

Пунктом 14 Розділу I Інструкції, визначено, що військовослужбовцю, якому видано стрілецьку зброю та боєприпаси для виконання обов`язків військової служби забороняється носити пістолет без кобури, виймати пістолет із кобури без потреби та залишати стрілецьку зброю та боєприпаси без нагляду.

Відповідно до пунктів 2, 4, 15, 16, 22 Розділу 2 цієї ж Інструкції, у підрозділах військової частини облік стрілецької зброї та боєприпасів ведеться за книгою видачі зброї та боєприпасів, книгою обліку за номерами і закріплення озброєння та техніки, книгою обліку озброєння та техніки за номерами і технічним станом, відомістю закріплення зброї за особовим складом.

Для скорочення часу на видачу стрілецької зброї та боєприпасів солдатам і сержантам у разі оголошення тривоги (збору) в кінці книги видачі зброї та боєприпасів завчасно робиться відповідний запис (список військовослужбовців, назви закріплених за ними видів та номерів зброї, кількість боєприпасів), який за потреби уточнюється під час видачі стрілецької зброї та боєприпасів. Стрілецька зброя та боєприпаси військовослужбовцям строкової служби видаються під їх особистий підпис у книзі видачі зброї та боєприпасів.

Після закінчення тривоги (збору) стрілецька зброя та боєприпаси перевіряються відповідними командирами (керівниками, начальниками) (за кількістю, номерами, комплектністю, серією боєприпасів) і в установлений строк здаються черговому частини (на склад РАО військової частини).

При цьому, на обліку у військовій частині НОМЕР_1 перебуває, окрім іншої, стрілецька зброя автомат АК 74 № НОМЕР_2 .

Відповідно до встановленого графіку солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 , у період з 23.02.2022 року по 24.02.2022 року перебував у добовому наряді по військовій частині НОМЕР_1 .

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану з метою захисту територіальної цілісності, суверенітету України та відсічі збройної агресії Російської Федерації, солдату ОСОБА_6 24.02.2022 року у приміщенні військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) видано для службового користування закріплену за ним зброю, а саме автомат АК 74 № НОМЕР_2 .

24.02.2022 року близько 07 год. 00 хв., ОСОБА_6 отримав команду вирушати в пішому порядку у колоні із закріпленою зброєю, з місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , до місця тимчасової дислокації Стрілецького клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , маючи при собі закріплену за ним стрілецьку зброю - автомат АК 74 № НОМЕР_2 .

Того ж дня, близько 08 год. 00 хв., солдат ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. п. 2, 4, 14 Розділу I, п. п. 15, 22 Розділу ІІ, п. 2 Розділу Х «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України № 359 від 29.06.2005 року, діючи необережно, зі злочинною недбалістю по відношенню до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, з метою полегшення руху в колоні, без команди чи дозволу командирів, помістив до салону автомобіля, який перевозив майно військової частини НОМЕР_1 до місця тимчасової дислокації Стрілецького клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 ввірену йому зброю, а саме автомат АК 74 № НОМЕР_2 . По прибуттю автомобіля до Стрілецького клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ввіреної солдату ОСОБА_6 зброї - автомату АК 74 № НОМЕР_2 виявлено не було.

Таким чином, ОСОБА_6 втратив ввірену для службового користування зброю внаслідок порушення правил її зберігання, в умовах воєнного стану, і тому його дії кваліфікуються за ч. 3 ст. 413 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між прокурором Дарницької Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , в присутності адвоката ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої сторони: визначили істотні для кримінального провадження обставини, констатовано факт беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 413 КК України, узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_6 буде призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 місяців арешту на гауптвахті, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з положеннями ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Представник потерпілого в/ч НОМЕР_1 - ОСОБА_4 з даною угодою між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості ознайомлений та надав письмову згоду на її укладення.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє положення п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, вид покарання, який буде застосований в разі затвердження угоди.

Крім того, як обвинувачений, так і прокурор щодо укладання угоди, а представник потерпілого щодо надання згоди на укладення угоди, суду повідомили, що їх позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що в свою чергу підтвердив захисник обвинуваченого.

Прокурор, думку якого підтримали представник потерпілого, захисник та обвинувачений, в судовому засіданні вважає наявними всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.

Таким чином, перевіривши угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України; інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін; наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, даних про його особу, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду, укладену між прокурором Дарницької Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 місяців арешту із відбуванням арешту на гауптвахті.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту направлення ОСОБА_6 на гауптвахту для відбування арешту в порядку виконання вироку суду.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя