Провадження №1-кп/761/2551/2022
В И Р О К
іменем України
23 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 1», кримінальне провадження № 0000281 від 13.06.2022 щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сватове, Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 24 травня 2022 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 110; ч.2 ст. 260 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, без конфіскації майна,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111; ч.1 ст. 258-3 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в:
Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України

є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України,

а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України грунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі АР Крим), області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України, Російська федерація (далі російська федерація) чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики

із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VІП від 18.01.2018, діяльність збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який акт виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Боротьба з іноземною окупацією, відповідно до пункту 4 статті 1 частини І Додаткового протоколу (Протокол I), від 08.06.1977 до Женевських конвенцій, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів від 12.08.1949, є формою збройного конфлікту.

Збройна агресія Російської Федерації на території Луганської області здійснювалася шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»).

Самопроголошеним Головою «ЛНР» 07.10.2014 виданий указ № 15, згідно із яким, створене незаконне збройне формування так званої ЛНР «Народна міліція». Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну координацію та кураторів російської федерації.

До складу «Народної міліції» з 2015 року входить структурний підрозділ не передбачене законом збройне формування «№ 2 Окрема мотострілецька бригада» з місцем постійної дислокації м. Луганськ.

ОСОБА_3 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

Так, ОСОБА_3 , точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, проте не пізніше січня 2015 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області у м. Луганськ добровільно підписав контракт на проходження військової служби та був зарахований до списків особового складу непередбаченого законом збройного формування окремої роти «медичного взводу 2 МСБ 4 ОМБР 2 АК «НМ ЛНР» на посаді «фельдшера» (військова частина № 74347) окупаційної адміністрації російської федерації, отримав стрілецьку вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, військову екіпіровку, та перебував у його складі до 10.07.2017 та після чого звільнився, у зв`язку із закінченням контракту.

У подальшому, 10.12.2018, ОСОБА_3 , повторно добровільно підписав контракт на проходження військової служби та був зарахований до списків особового складу непередбаченого законом збройного формування окремої роти «5 роти 2 МСБ 4 ОМБР 2 АК «НМ ЛНР» на посаді «кулеметника» (військова частина № НОМЕР_1 ) окупаційної адміністрації російської федерації, отримав стрілецьку вогнепальну зброю та боєприпаси до неї. Після чого, 09.04.2019, ОСОБА_3 був призначений на посаду «командира 2 взводу» зазначеної роти із присвоєнням звання «лейтенант», а 06.04.2021 присвоєно останньому звання «старший лейтенант».

У період з точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, проте не пізніше січня 2015, по 24.02.2022 забезпечував виконання обов`язків військової служби у незаконних збройних формувань окупаційної адміністрації російської федерації, а саме: бути вірним військовій присязі, дотримуватися конституції і законів ЛНР; проходити військову службу по контракту в період установленим дійсним контрактом терміном в «Народній міліції» ЛНР; строго і точно виконувати вимоги загальновійськових статутів; в період проходження військової служби по контракту добросовісно виконувати всі загальні, посадові і спеціальні завдання військовослужбовців установлених законодавством та іншими нормативно-правовими актами ЛНР, виконувати вимоги військової присяги, законодавства про службу в « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та інших нормативно-правових актів ЛНР; при скоєнні правопорушень, нести всі види юридичної відповідальності відповідно до законодавства ЛНР; дотримуватися військової дисципліни, виконувати накази, розпорядження і вимоги командира (начальника); дотримуватися установлений порядок користування секретними документами і військовою технікою (апаратурою), берегти в таємниці відомості отримані в ході проходження військової служби.

В подальшому, політичне та військове керівництво російської федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1 та 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам частини 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

22.02.2022 Президент російської федерації (далі президент російської федерації) направив до Ради Федерації (далі ради федерації) звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

24.02.2022 приблизно о 05 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24.02.2022, на виконання зазначеного вище наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в тимчасово окупованій Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

В свою чергу, громадянин України ОСОБА_3 , на підставі наказів військового командування збройних сил російської федерації у межах загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації виконував бойові завдання пов`язані із військовим захопленням території України.

Так, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, громадянин України ОСОБА_3 , 24.02.2022, у період з 05 по 06 годину, за наказом командира роти отримав зброю АК-74 та 4 споряджених магазини до неї та у складі мотострілкової бригади збройних сил російської федерації, на військових автомобілях, виїхав з розташування роти в сторону АДРЕСА_3 , де виконував завдання та інші накази пов`язані із забезпеченням військового захоплення території України.

Продовжуючи свої злочинні дії громадянин України ОСОБА_3 , у період з 24.02.2022 до 15.03.2022, з отриманою вогнепальною зброєю АК-74 та боєприпасами до неї, перебуваючи поблизу с. Боровеньке Луганської області, виконував завдання та інші накази пов`язані із забезпеченням військового захопленням території України.

Злочинна діяльність ОСОБА_3 , була припинена 15.03.2022 військовослужбовцями Збройних сил України поблизу с. Боровеньки Сєвєродонецького району Луганської області.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у висунутому йому обвинуваченні суд вважає доведеною та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога у період збройного конфлікту; за ч.1 ст.258-3 КК України, як участь у терористичній організації.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаївся, дав показання, згідно з якими, він уклав контракт у 2014 році та проходив військову службу у складі другої окремої мотострілецької бригади у складі т. зв. «Народної міліції «ЛНР» по 2017 рік. Потім у 2018 році знову уклав контракт на проходження військової служби в «ЛНР» і у 2019 році був призначений на посаду командира взводу з присвоєнням офіцерського військового звання. 24.02.2022 він отримав зброю АК-74 та 4 магазини до неї та у складі мотострілкової бригади збройних сил російської федерації, виїхав з розташування в сторону с. Боровеньке Луганської області, де виконував завдання та накази командира роти пов`язані із забезпеченням військового захоплення території України. У подальшому 15.03.2022 він був взятий у полон військовослужбовцями Збройних сил України поблизу с. Боровеньки Сєвєродонецького району Луганської області.

Враховуючи, що учасники судового провадження, визнали недоцільним дослідження доказів стосовно обставин, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд розглянув кримінальне провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження обставин провадження допитом обвинуваченого ОСОБА_3 .

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у висунутому йому обвинуваченні суд вважає доведеною та кваліфікує його дії: за ч.1 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога у період збройного конфлікту; за ч. 1 ст. 258-3 КК України, як участь у терористичній організації.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких кримінальних правопорушень, дані про його особу, що він є особою раніше судимою, за місцем утримання під вартою характеризується посередньо.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, суд вважає можливим врахувати щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, зокрема, його стан здоров`я та ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за кожне кримінальне правопорушення передбачене санкціями статей за якими визнав його винуватим, у виді позбавлення волі, з додатковим покаранням конфіскацією майна, враховуючи тяжкі наслідки за результатами вчинення ним даних кримінальних правопорушень. Таке покарання в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України.

Враховуючи, що обвинуваченим вчинено сукупність кримінальних правопорушень йому слід призначати покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначає обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки дані кримінальні правопорушення ним вчинено до ухвалення попереднього вироку 24 травня 2022 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 110; ч.2 ст. 260 КК України, при цьому вважає за доцільне застосувати принцип часткового складання призначених покарань, зарахувавши йому в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що обвинувачений утримується в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку із ухваленням стосовно нього вироку Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року, яким призначено покарання у виді позбавлення волі реально, то підстав для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання даного вироку, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 111; ч. 1 ст. 258-3 КК України, та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.111 КК України у виді позбавленні волі на строк 12 (дванадцять) років, з конфіскацією майна належного йому на праві власності;
за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з конфіскацією майна належного йому на праві власності.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років, з конфіскацією майна належного йому на праві власності.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком Петропавлівсього районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2022 року, остаточно визначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією майна належного йому на праві власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 23.06.2022 року, зарахувавши йому в строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком,а саме за вироком Петропавлівсього районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2022 року з 24.03.2022 року по 23.06.2022 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, що утримується під вартою протягом цього ж строку з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя