УХВАЛА
18 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 732/1341/21
провадження № 51 - 2398 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 травня 2022 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001154, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сутоки, Городнянського району, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Петрівка, Щорського району, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),
встановив:
За вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2021 року, більш суворим, що призначено за даним вироком, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2019 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до вироку суду, 11 та 12 квітня 2021 року в період часу з 10:00 год до 13:00 год, ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_4 , останній діяв повторно, шляхом демонтажу з даху нежилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрали 1726 металевих покрівельних листів колишнього вжитку. Чим завдали потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 17260 грн.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 16 травня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях. Вказує, що місцевий суд, ухвалюючи вирок, не встановив чи містить вчинене ним діяння склад кримінального правопорушення. Вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення. Зазначає, що жодними доказами не підтверджено факт власності потерпілої ОСОБА_6 на житловий будинок, в якому здійснено крадіжку. Вказує, що висновок суду апеляційної інстанції щодо неможливості оскарження фактичних обставин провадження, які не досліджувались в суді першої інстанції, є помилковим. Вважає, що ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.
Оцінюючи доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Разом з цим, з вироку місцевого суду убачається, що у суді першої інстанції засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повністю визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорювалися, з`ясувавши можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження, роз`яснивши наслідки такого розгляду, суд, розглянувши в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, здійснивши допит обвинувачених та дослідивши матеріали, що характеризують їх особу, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що відповідно до технічного запису судового засідання, в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не лише повністю визнали свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також не оспорювали викладені в обвинувальному акті обставини та вказували на те, що все викладено вірно. Місцевий суд належним чином переконався у правильності розуміння обвинуваченими змісту обвинувачення, добровільності їх позицій і належно роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржувати фактичні обставини провадження, які не досліджувалися в суді першої інстанції в апеляційному порядку.
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 з приводу того, що жодними доказами не підтверджено факт власності потерпілої ОСОБА_6 на житловий будинк, в якому здійснено крадіжку, слід зазначити таке.
Так, апеляційним судом встановлено, що під час розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював право власності потерпілої ОСОБА_6 на житловий будинок, вказуючи у своїх поясненнях, що господаркою домогосподарства по АДРЕСА_3 була жінка похилого віку та вони знали, що близько 5 років вона не приїздить до села, а будинок вже був у напівзруйнованому стані.
При цьому в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 ставилось у вину викрадення металевих покрівельних листів з даху нежилого будинку, а не з даху житлового будинку, як зазначав обвинувачений в суді апеляційної інстанції. Крім того, ОСОБА_6 подала заяву про визнання її потерпілою та додала копію паспорту, що вказує на те, що вона не втратила зв`язку із своїм майном. Те, що власниця домогосподарства довгий час не приїздила до села та не займалася господарством, подальшим будівництвом чи реставрацією будинку, не вказує на те, що вона відмовилася від речових прав на власне майно.
Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що вищезазначені доводи ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції був проведений судовий розгляд у повній відповідності з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України та із забезпеченням необхідних умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а тому такі докази не досліджувалися в ході судового розгляду.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги засудженого, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року і ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 травня 2022 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3