Справа № 214/1765/22
1-і/214/75/22
У Х В А Л А
про зміну запобіжного заходу

23 березня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у судовому засіданні підтримав своє клопотання та просив продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, пославшись при цьому на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: так, обвинувачений, будучи раніше судимим та маючи не зняту та непогашену судимість, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень проти власності, одне з яких є тяжким, а тому, знаходячись на волі, може переховуватись від суду, може у незаконний спосіб впливати на потерпілих та свідків, оскільки знайомився з матеріалами справи та знає їх місце проживання, а також, що обвинувачений не працює та не має міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, пославшись при цьому, зокрема, на те, що він майже три роки перебуває під вартою, а тому зі спливом такого тривалого часу ризики, зазначені прокурором, значно зменшились, що він має дуже поганий стан здоров`я, оскільки страждає на тяжке захворювання тромбоз глибокої підколінної вени з рожистим запаленням, у зв`язку з чим йому дуже важко пересуватись, і при цьому, перебуваючи під вартою, він не отримує взагалі ніякого лікування та його стан здоров`я погіршується, що він майже 20 років проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, тому обвинувачений просив змінити відносно нього існуючий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Захисник обвинуваченого при вирішенні клопотання прокурора поклалась на розсуд суду.
Суд, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання з додатками, приходить до такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Загальним правилом у практиці Європейського суду з прав людини є те, що особа, обвинувачена в правопорушенні, завжди має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання цієї особи під вартою.

Отже, саме держава в особі слідчого чи прокурора, які звертаються з клопотанням до суду, має довести необхідність тримання під вартою конкретної особи. Натомість суд вирішує питання про те, чи є достатні підстави тримати особу під вартою на основі принципу змагальності та повинен обов`язково виходити з презумпції на користь свободи.

При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Так, у своєму рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 року та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що питання розумності тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно та має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення, що суди при вирішенні питання про тримання особи під вартою не повинні спиратись на суто абстрактний довід, враховуючи лише тяжкість скоєного, а також, що після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою.

Як убачається зі змісту клопотання прокурора та додатків до цього клопотання, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів проти власності, два з яких відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, а один тяжким злочином, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, при тому, що обвинувачений більш ніж 2 роки та шість місяців (починаючи з 10 вересня 2019 року і до цього часу) тримається під вартою.

Разом з тим, як було встановлено у судовому засіданні під час розгляду даного клопотання та що не було спростовано з боку прокурора обвинувачений має постійне місце проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за якою майже 20 років до його затримання проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що обвинувачений страждає на тяжке захворювання тромбоз глибокої підколінної вени з рожистим запаленням, у зв`язку з чим йому дуже важко пересуватись.

Отже, зважаючи на всі встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до переконання, що на цей час ризики, які існували раніше та які слугували підставою для продовження тримання обвинуваченого під вартою, зі спливом тривалого часу, на протязі якого обвинувачений перебуває під вартою, а також у зв`язку зі станом його здоров`я, значно зменшились, більш вагомих і конкретних підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою прокурором не було наведено, а відтак суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора та про зміну відносно обвинуваченого існуючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що, на думку суду, забезпечить виконання обвинуваченим покладені на нього процесуальним законом обов`язки, надасть можливість як пройти належне лікування, так і тим чи іншим чином допомагати своїй цивільній дружині та її неповнолітнім дітям, що вкрай необхідно, особливо у той самий час, коли на території України точиться загарбницька війна, розв`язана проти неї Російською Федерацією.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 183, 315-317, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 до закінчення розгляду кримінального провадження наступні обов`язки:

-прибувати по першому виклику до суду на визначений ним час;

-не відлучатися без дозволу суду із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено та проголошено 28 березня 2022 року.