У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 480 КПК України є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження депутатом місцевої ради,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000562 від 12.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

14.10.2022 прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просить застосувати до підозрюваного за ч. 5 ст. 111-1 КК України у кримінальному провадженні № 0000562 від 12.05.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мелітополя Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 14.10.2022 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, зокрема, наступне:

«Слідчим управлінням ГУ СБ України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000562 від 12.05.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Досудовим розслідуванням установлено, що 25.10.2020 Запорізькою обласною територіальною виборчою дільницею відповідно до статей 256260 Виборчого кодексу України, Протоколу про результати виборів депутатів Запорізької обласної ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано депутатом Запорізької обласної ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі за єдиним виборчим списком місцевих організацій політичних партій від регіональної організації політичної партії «Опозиційний блок» у Запорізькій області.
При цьому ОСОБА_4 , будучи громадянином України та маючи політичний досвід, заручившись підтримкою військовослужбовців РФ, вирішив реалізувати свої політичні амбіції шляхом зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора у Запорізькій області.
Зокрема, у не встановлений досудовим розслідуванням час і місці, але не пізніше 05.05.2022, ОСОБА_4 , перебуваючи на території Запорізької області, домовився з окупаційними військами РФ про силове забезпечення йому умов для керівництва Запорізькою областю, в тому числі за рахунок збройного примушування органів місцевого самоврядування та комунальних підприємств до визнання його керівником військово-цивільної адміністрації Запорізької області, яка діє на території Запорізької області, тимчасово окупованій збройними силами Російської Федерації.
У не встановлений досудовим розслідуванням час і місці, але не пізніше 05.05.2022, будучи громадянином України, ОСОБА_4 добровільно зайняв посаду у створеній окупаційній адміністрації держави-агресора, а саме посаду керівника так званої тимчасової військово-цивільної адміністрації Запорізької області (тимчасово окуповані території), пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.
Після цього у не встановлений досудовим розслідуванням час і місці, але не пізніше 05.04.2022, позиціонуючи себе як керівник т.зв. тимчасової військово-цивільної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_4 звернувся до жителів Запорізької області шляхом публікацій у різних джерелах, переважно російськомовного контенту і тих, що контролюються окупаційними військами, в яких він критикує чинну українську владу та позиціонує себе і жителів Запорізької області як окремий регіон, який активно готується до святкування Дня Перемоги 9 травня у повноцінному форматі.
Користуючись підтримкою окупаційних військ, 12.05.2022 ОСОБА_4 , перебуваючи на території Запорізької області, діючи як голова т.зв. Запорізької обласної військово-цивільної адміністрації, видав розпорядження № 13 «О временной организации общественного порядка», згідно з яким силами добровольчих громадських формувань жителів Запорізької області організовується патрулювання вулиць, площ, інших громадських місць у населених пунктах області із залученням загонів з охорони громадського порядку, а також організовані місцеві штаби з дотримання громадського порядку, які постійно інформують військову комендатуру про стан організації громадського порядку.
26.05.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Мелітополя Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується зібраними доказами, а саме:
протоколами допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ;
протоколами огляду відкритих джерел інформації від 13.05.2022, 19.05.2022, 23.05.2022 та 18.06.2022;
матеріалами виконаних доручень та іншими матеріалами провадження у їх сукупності.
Наразі у кримінальному провадженні виникла необхідність у проведенні слідчих та процесуальних дій за участю ОСОБА_4 . Разом із тим установлено, що підозрюваний ОСОБА_4 добровільно перебуває на тимчасово окупованій збройними силами Російської Федерації території України та переховується від слідчого і прокурора. У зв`язку з цим 01.06.2022 оголошено його розшук.
Таким чином, ОСОБА_4 , грубо порушуючи свої обов`язки підозрюваного та переховуючись від органу досудового слідства, перешкоджає розслідуванню та виконанню завдань кримінального провадження.
Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
продовжувати переховуватись від органу досудового розслідування, прокурора та суду;
знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
незаконно впливати на свідків та осіб, причетних до вчинення злочину, а також на експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні;
вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.
При цьому стороною обвинувачення враховано, що:
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, він переховується від органу досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;
перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано всіх осіб, дані яких не повідомляє ОСОБА_4 , яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків;
серед оточення ОСОБА_4 є особи, причетні до добровільного зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-2, 258258-5, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 117 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченні статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-5, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 Кримінального кодексу України».
Беручи до уваги вказані обставини, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших невстановлених на теперішній час співучасників злочину, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, прокурор просить клопотання задовольнити.

Згідно з ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги, викладені у клопотанні, просив його задовольнити, вказуючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а наведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами.

Захисник підозрюваного щодо вимог та доводів клопотання заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Зокрема, зауважив на необґрунтованості відповідного клопотання та відсутності доказів належного вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру.

Слідчий суддя бере до уваги, що відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, у тому числі відносяться право на судовий захист та право на оскарження.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Статтею 5 Конвенції кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2022 у справі 991/3440/20 вказав, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

За загальним правилом розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, що відповідає зазначеним вимогам Конвенції та іншим міжнародно-правовим актам.

Процедура, передбачена в ч. 6 ст. 193 КПК, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України, а саме: перебування підозрюваного ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території України, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його відсутності.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Суд наголошує, що ч. 1 ст. 183 КПК України регламентовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 вказаної статті покладає обов`язок на слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 26.05.2022 (а.с. 15-22) відповідає вимогам ст. 277 КПК України, за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення (а.с. 27-35) не викликає.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 26.05.2022 підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування в кримінальному провадженні доказами, зокрема:

протоколами допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ;

протоколами огляду відкритих джерел інформації від 13.05.2022, 19.05.2022, 23.05.2022 та 18.06.2022;

матеріалами виконаних доручень та іншими матеріалами провадження у їх сукупності;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому, суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, проте вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно вимог чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням прокурор вказав на наявність у даному випадку ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

продовжувати переховуватись від органу досудового розслідування, прокурора та суду;

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

незаконно впливати на свідків та осіб, причетних до вчинення злочину, а також на експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

При цьому стороною обвинувачення звернуто увагу на те, що:

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, він переховується від органу досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано всіх осіб, дані яких не повідомляє ОСОБА_4 , яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків;

серед оточення ОСОБА_4 є особи, причетні до добровільного зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчий суддя бере до уваги, що як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, підозрюваний ОСОБА_4 переховується від слідства на території Запорізької області, яка тимчасово окупована збройними силами російської федерації, у зв`язку з чим постановою старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області ОСОБА_9 від 01.06.2022 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук (а.с. 36-37).

Таким чино наразі матеріалами справи достеменно підтверджено належними та допустимими доказами щонайменше ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Інші ризики, зазначені прокурором також судом враховано як такі, що заслуговують на увагу.

Слідчим суддею встановлено, що в подальшому зупинене досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000562 від 12.05.2022 відновлювалось для проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій, та після їх реалізації знову зупинялось.

Крайньою постановою від 18.10.2022 прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000562 від 12.05.2022, - відновлено.

Слідчий суддя зауважує, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який на даний час триває.

Отже, в контексті ч. 6 ст. 176 КПК України, а також враховуючи наявний на даний час в Україні воєнний стан, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та за доведеності наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, до підозрюваного ОСОБА_4 підлягає застосуванню запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя приходить висновку, що матеріали клопотання містять достатньо обґрунтувань необхідності обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, вирішуючи клопотання, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини про те, що позбавлення свободи і тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості. (Рішення Європейського Суду «Марченко проти України» від 10.02.2011).

Під суспільним інтересом в даному конкретному випадку суд розуміє обставини даної конкретної справи, особу підозрюваного та нагальну необхідність захисту суспільства від можливих дій щодо продовження підозрюваним злочинної діяльності.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати в даному випадку запобіжний строк у викладі тримання під вартою.

Слідчий суддя звертає увагу учасників провадження, що у даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК).

Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
При цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб - тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження (відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі 991/3440/20).

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом абзацу сьомого частини 4 статті 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Крім того, відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,без визначення розміру застави.

При цьому слідчий суддя нагадує, що ч. 6 ст. 193 КПК України передбачено, що після затримання особи на підставі ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 370-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000562 від 12.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України, задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 (сорок вісім) годин з часу доставки підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця кримінального провадження розглянути за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на Офіс Генерального прокурора.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1