ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/962/22 Справа № 204/4125/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується питання
про застосування примусових заходів
медичного характеру
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника закладу ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2022 року про продовження застосування щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, призначених ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2022 року продовжено застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, призначених ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що оскільки під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 всупереч вимогам закону було подано не представником Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», як зазначає суд в ухвалі, а представником Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», при цьому не лікарем-психіатром, який надає психіатричну допомогу останньому, та з порушенням строків, передбачених законом. Звертає увагу, що суд безпідставно продовжив строк дії ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року, оскільки відповідно до ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом кожного разу на строк, який не перевищує 6 місяців. Зазначає, що незрозуміло, якими законними підставами суд визначає тримання у психіатричному закладі із суворим наглядом і застосування ПЗМХ до ОСОБА_7 з 24 вересня 2021 року до 19 січня 2022 року без будь-якого рішення суду. Звертає увагу, що суд послався на наказ МОЗ №397, який був скасований наказом МОЗ №992. Вважає, що суд розглядав провадження упереджено і вибірково, не взяв до уваги доводи ОСОБА_7 та його захисника. Вказує, що висновок лікарів психіатрів є формальним, проведений без зазначення оцінки ризиків скоєння ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння за допомогою шкали оцінки ризику (HCR-20).
На апеляційну скаргу захисника представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» подав заперечення, в яких просить оскаржувану ухвалу суду залишити без зміни. Зазначає, що в процесі реорганізації їх заклад було перейменовано (наказ МОЗ №1584). Звертає увагу, що представник закладу, який подав клопотання, є лікарем - психіатром, до того ж лікуючим лікарем ОСОБА_7 . Вказує, що ОСОБА_7 було оглянуто в строк, передбачений законом, при цьому суд також у передбачений законом строк призначив судове засідання, проте розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями захисника. Посилається на безпідставність тверджень захисника про невикористання у висновку шкали оцінки ризику (HCR-20), оскільки остання не валідізована в Україні.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та особа, щодо вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 514 КПК України, ч. 1 ст. 95 КК України та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ухвалою Комунарівського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст. 95 КК України та ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожний хворий не рідше одного разу на 6 місяців оглядається комісією лікарів-психіатрів того психіатричного закладу, де він перебуває на лікуванні, з метою визначення його психічного-стану і вирішення питання про можливість зміни виду лікування або його припинення. Якщо у стані хворого відбудуться істотні зміни, представник психіатричного закладу подає до суду заяву разом з зазначеним висновком комісії лікарів-психіатрів. Підставою зміни виду примусового заходу медичного характеру є стан здоров`я хворого, внаслідок чого він стає менш суспільно небезпечним, ніж раніше.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів провадження слідує, що огляд ОСОБА_7 комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу, де він перебуває на лікуванні, було проведено 25 травня 2021 року, тобто до спливу 6-місячного строку, та відповідно 03 червня 2021 року уповноваженою особою - лікарем-психіатром ОСОБА_9 , який є представником Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України разом з висновком комісії лікарів-психіатрів ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України №524 від 25 травня 2021 року.

Згідно матеріалів провадження суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України №524 від 25 травня 2021 року, дійшов висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року.
З цього висновку слідує, що ОСОБА_7 встановлено діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу», на теперішній час психічний стан ОСОБА_7 характеризується актуальними несистематизованими маячними ідеями особливого призначення та зберігається парціальна дисимуляція хворобливих переживань, викладених в акті СМЕ та медичній документації (заперечує свої твердження, що в голові, крім нього, існує ще 2 людини, вони між собою спілкуються, сперечаються) стверджує, що вигадав це, щоб ввести експертів в оману та уникнути покарання, також мають місце емоційно-вольові розлади у вигляді регідності настанов, підвищеної напруженості, тривожності, негативізму, надлишкової збудливості, імпульсивності, що підтверджується даними патопсихологічного дослідження, критично свій стан не оцінює, легковажно сприймає скоєне, необхідності лікування не розуміє, що свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до зазначеного висновку рекомендовано продовження застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №524 від 25 травня 2021 року, враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності ОСОБА_7 для себе та інших осіб, прийшов до висновку про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом з метою його обов`язкового лікування.
Судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_7 використовувались результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, висновок якої є належним доказом для прийняття рішення по провадженню. У висновку №524 від 25 травня 2021 року була надана об`єктивна інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_7 .
Положеннями ст. 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Крім висновку комісії лікарів-психіатрів процесуальний закон не передбачає надання ніяких інших доказів для прийняття судом рішення про застосування примусових заходів медичного характеру.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції своє рішення по провадженню обгрунтував підтвердженою належним чином обставиною, а саме: за своїм психічним станом ОСОБА_7 згідно висновку №524 від 25 травня 2021 року становить небезпеку для себе та оточуючих, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги зі суворим наглядом.
Підстав не довіряти висновку лікарів-психіатрів у суду апеляційної інстанції немає. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 всупереч вимогам закону було подано не представником Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», як зазначає суд в ухвалі, а представником Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», а також лікарем-психіатром, який як представник закладу, де лікується ОСОБА_7 , не є особистим лікарем, який лікує останнього, а тому не може подавати заяву до суду про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає помилковими і такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та положеннях закону.
Так, відповідно до матеріалів провадження 03 червня 2022 року заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 було надано представником Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України».
При цьому відповідно до наказу МОЗ України №1584 від 27 липня 2021 року в процесі реорганізації Дніпропетровську філію «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» було перейменовано на Дніпровську філію Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут психіатрії, судово-психічної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України.
Крім того, за змістом ст. 514 КПК України з заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру звертається представник закладу, який надає особі психіатричну допомогу. Тобто, твердження в статті представник закладу, який надає особі психіатричну допомогу відноситься саме до закладу, де перебуває особа, і відсутня в цій нормі закону вимога, що представник закладу зобов`язаний бути лікуючим лікарем-психіатром, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.
Згідно матеріалів даного провадження заяву до суду про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 було подано ОСОБА_9 , якому надано таке право відповідно до довіреності, яка підтверджує його повноваження як представника Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України», тобто закладу з надання психіатричної допомоги, який надає особі психіатричну допомогу, та враховуючи той факт, що ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні вищезазначеного медичного закладу, ОСОБА_9 є лікарем психіатром та представником закладу з надання психіатричної допомоги, таким чином заяву було подано належною особою.
Крім того, відповідно до пояснень представника закладу ОСОБА_9 він є лікуючим лікарем ОСОБА_7 , що не заперечувалось останнім під час апеляційного перегляду.
Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі ОСОБА_7 неодноразово продовжувалось застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року.
При цьому, як слідує з матеріалів провадження представником Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» було подано заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 у строк, передбачений ч. 2 ст. 95 КК України.
Доводи захисника щодо необхідності звільнення ОСОБА_7 від подальшого лікування на підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 95 КК України, ст. 12 КПК України апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки в даному випадку не йде мова про тримання зазначеної особи під вартою чи позбавлення її волі іншим чином в розумінні ст. 256 КПК України, оскільки особа звільнена від кримінальної відповідальності та наразі проходить лікування в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом на підставі ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що у висновку комісії лікарів-психіатрів № 524 від 25 травня 2021 року не зазначена оцінка ризику скоєння пацієнтом ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння за допомогою шкали оцінки ризику (HCR-20 Version 3 та інші), то вони, на думку апеляційного суду, не заслуговують уваги, оскільки оцінка ризику скоєння пацієнтом суспільно-небезпечного діяння за шкалою ризиків HCR-20 Version 3 на цей час офіційно не затверджена в Україні, не має офіційного перекладу на українську мову, тобто не адаптована в Україні.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції було здійснено посилання на наказ МОЗ України № 397 від 08 жовтня 2001 року, який було скасовано у зв`язку із затвердженням наказу МОЗ України № 992 від 31 серпня 2017 року, є слушними, проте на переконання апеляційного суду вказані обставини ніяким чином не вплинули на правильність висновків суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони, на думку апеляційного суду, не заслуговують уваги, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи спростовували або викликали сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги з підстав, вказаних вище.

Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розгляд заяви лікаря-психіатра проведено судом першої інстанції за правилами розгляду цієї категорії проваджень, з дослідженням матеріалів особової справи ОСОБА_7 та медичної документації, в якій відображається стан хворого за час перебування в психіатричній лікарні з суворим наглядом, внаслідок чого судом було постановлено законну, обґрунтовану та вмотивовану ухвалу, та підстав для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2022 року про продовження застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, призначених ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4