ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/546/20 Номер провадження 11-кп/814/163/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

та її захисника адвоката ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

та її представника адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000011 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_12 та її захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 26 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком В` ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Полузір`я Новосанжарського району Полтавської області, мешканка : АДРЕСА_1 , громадянка України, українка, заміжня, маюча на утримання 2-х неповнолітніх дітей, фізична особа-підприємець, раніше не судима,-

визнана винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено їй покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено, від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки. З покладенням відповідних обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 40 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вирішено питання речових доказів.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком суду близько 16-00 год. 03 січня 2020 року поблизу магазину «У Руслана» на території ринку в смт. Шишаки Миргородського (колишнього Шишацького) району Полтавської області, на ґрунті тривалих неприязних стосунків, діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_10 5-7 ударів картонною коробкою по голові. Після цього, відкинувши вказану коробку в бік , ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_10 5-7 ударів кулаками обох рук в область голови та рук, яким потерпіла, захищаючись, прикривала голову від ударів. Внаслідок завданих руками ударів потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо-суглобового перелому нігтьової фаланги 5-го пальця лівої кисті, які по ступеню тяжкості відносяться до середньої тяжких тілесних ушкоджень як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачена та її захисник подали ідентичні апеляційні скарги, в яких ставиться питання про скасування вироку суду з постановлення нового виправдувального вироку.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи додавала ОСОБА_10 04.01.2021 року до заяви про вчинення злочину «СД» диск з відео події. Також, не встановлено де, коли і від кого вона його отримала. Судом не було з`ясовано куди з матеріалів досудового розслідування зник вищезгадуваний диск.
В постанові від 08.01.2020 року не зазначено про амбулаторний журнал травматологічного пункту Миргородської ЦРЛ, як про документ, який направлявся до експертної установи для проведення комісійної експертизи. Також, даний журнал не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.
Обвинувачена зазначає, що їй фактично не було висунуто обвинувачення. В самому обвинувальному акті не зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими.
Апелянти звертають увагу, що у обвинувальному акті фактично не зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
У апеляційній скарзі зазначається, що суд не тлумачив сумніви на користь обвинуваченої.
Крім того, в апеляційній скарзі ставиться питання про визнання недопустимими всіх доказів, які були зібрані слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на стадії досудового розслідування даного кримінального провадження з тих мотивів, що стороною обвинувачення не було доведено те, що всі ті докази на стадії досудового розслідування даного кримінального провадження були здобуті саме уповноваженими слідчими, а отже не було доведено, що вони здобуті саме у порядку, встановленому КПК України.
На адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від потерпілої ОСОБА_10 в яких остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.
Позиції учасників апеляційного провадження.
В судовому засіданні обвинувачена та її захисник апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити з наведених в ній підстав.
Прокурор вважає вирок суду законним та обгрунтованим. а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Потерпіла та її представник просили залишити вирок без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.94КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачен ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку.

Допитана як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України не визнала, але сам факт наявності конфлікту між нею та потерпілою не заперечує, але наполягає на тому, що саме потерпіла зі своєю подругою наносили їй удари.

Незважаючи на невизнання своєї провини, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченрого ч.1 ст. 122 КК України доведена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме:

- показанями потерпілої ОСОБА_10 про виникнення конфлікту на грунті давно виниклих неприязних стосунках з обвинуваченою в ході якого ОСОБА_8 нанесла їй тілесні ушкодження.

- показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_8 наносила ОСОБА_10 удари спочатку картонним ящиком, а потім руками, при цьому потерпіла захищалась від ударів руками. Після конфлвкту потерпіла скаржилась на болі у одному із пальців, а тому ними вирішено про виклик поліцшї, яка приїхала та почала складати якісь документи.

- даними відеозапису з камери відеоспостереження з яких вбачається побиття картонним ящиком та руками однією особою жіночої статі іншу особу жіночої статі.

- висновком судовомедичної експертизи про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 у виглляді закритого перелому нігтьовогої фаланги 5-го пальця лівої кисті, який міг утворитись від одноразової точки прикладення сили твердого предмету, яким міг бути удар кистею руки, стиснутий в кулак і по давності може відповідати строку та обставинам зхазначеним у постанові та відноситься до пошкоджень середнього ступеня тяжкості.

- іншими наведеними у вироку доказами.

Доводи сторони захисту про безпідставність визнання судом всіх доказів допустимими є неспроморжними, так як суд об`єктивно дослідив всі надані стороною обвинувачення докази та обгрунтував їх прийнятність та допустимість.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як всі надані стороною обвинувачення докази були здобуті у передбачений законом спосіб, про що детально та обгрунтовано зазначено у вироку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Так, у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, кваліфікується як не тяжкие кримінальне правопорушення, дані про особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, врахував відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України за своїм видом цього Кодексу, узгоджується з роз`ясненнями які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За наведених обставин, врахувавши, що загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання, з врахуванням вище викладеного, тяжкість злочину, характер, обставини та наслідки його вчинення, особу винної, суд прийшов до правильного висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, яке, на думку колегії суддів є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

Вирок суду на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись, ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 26 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особі яка перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .