Дата документу 03.10.2022
Справа № 334/1203/21
Провадження № 1-кп/334/296/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Велика Білозерка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, пенсіонера, працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
27 січня 2021 року, приблизно о 10 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Таганської, зі сторони вулиці Трегубова в напрямку вулиці Сергія Синенка в місті Запоріжжі.

На регульованому світлофором перехресті вулиці Таганської та вулиці Сергія Синенка, на зелений сигнал світлофора, водій ОСОБА_5 почав виконувати маневр повороту ліворуч на проїзну частину вулиці Сергія Синенка, рухаючись у напрямку вулиці Піщаної.

В цей час, на дозволений зелений сигнал світлофора, пішохід ОСОБА_7 почала перетинати проїзну частину вул. Сергія Синенка, рухаючись зліва-направо, відносно руху автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Повертаючи ліворуч на проїзну частину вулиці Сергія Синенка, водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останній, продовжив рух та скоїв передньою лівою частиною кузова автомобіля наїзд на пішохода.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги пп. 10.1, 16.2 Правил порожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

- п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

- п. 16.2: «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/1955ІТ від 11.02.2021, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 188п від 15.02.2021, потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Травма голови у вигляді: лінійного перелому потиличної кістки праворуч, з розповсюдженням на основу черепа; підапоневротичної гематоми правої тім`яної області; субарахноїдального крововиливу (кровотеча у субарахноїдальний простір), у передньо-нижніх відділах щілини, лобної області (по даним комп`ютерної томографії); рана потиличної ділянки (по даним медичної документації) у ОСОБА_7 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Травма голови у ОСОБА_7 утворилася від дії тупого(их) предмета(ів). Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення комплексу тілесних ушкоджень зазначеного в п. 1 даних підсумків не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого, в наданій медичній документації.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 суду пояснив, що він дійсно порушив вимоги пп. 10.1, 16.2 Правил порожнього руху України, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження. Після ДТП відшкодував потерпілій витрати на лікування у сумі 7869 грн. Визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро кається у скоєному, просить суворо не карати. Щодо цивільного позову, то його вимоги визнає частково, вважає необґрунтованими заявлені потерпілою суми матеріальної та моральної шкоди.

Крім пояснень обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується дослідженими судом документами: витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000051 від 28.01.2021; протоколом огляду від 28.01.2021 транспортного засобу «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , фото таблицею до нього; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.02.2021 за участю ОСОБА_5 , схемою та фото таблицею до нього; висновком судово-медичної експертизи №188п від 15.02.2021, згідно якого потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Травма голови у вигляді: лінійного перелому потиличної кістки праворуч, з розповсюдженням на основу черепа; підапоневротичної гематоми правої тім`яної області; субарахноїдального крововиливу (кровотеча у субарахноїдальний простір), у передньо-нижніх відділах щілини, лобної області (по даним комп`ютерної томографії); рана потиличної ділянки (по даним медичної документації) у ОСОБА_7 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Травма голови у ОСОБА_7 утворилася від дії тупого(их) предмета(ів). Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення комплексу тілесних ушкоджень зазначеного в п. 1 даних підсумків не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого, в наданій медичній документації; висновком інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/1955ІТ від 11.02.2021, згідно якого водій ОСОБА_5 порушив вимоги пп. 10.1, 16.2 Правил порожнього руху України, порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КК України за згодою всіх учасників провадження обсяг доказів, які підлягають дослідженню, обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, та документів, наданих на підтвердження цивільного позову та документів, які характеризують особу обвинуваченого. Суд, за згодою всіх учасників провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин по кримінальному провадженню, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , і які ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує характер і ступінь небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Щодо особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, є особою похилого віку, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, під наглядом лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

Судом враховується ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, а саме, визнання вини, надання матеріальної допомоги потерпілій ОСОБА_7 для її лікування, що підтверджується розпискою потерпілої від 09.02.2021 про одержання від ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 7869,15 грн. в рахунок компенсації за придбані медичні товари та послуги за період з 27.01.2021 по 05.02.2021, необхідні для надання медичної допомоги.

Також судом приймаються до уваги обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією закону про кримінальну відповідальність.

Також суд враховує обставини, які впливають на обрання покарання, в їх сукупності, характер та мотив допущеного обвинуваченим порушення вимог Правил дорожнього руху та його наслідки, а також ставлення обвинуваченого до цих порушень та його поведінку після вчинення злочину, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Разом з цим, приймаючи до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також особу винного, вчинення ним дій, спрямованих на добровільне відшкодування шкоди, перше притягнення до кримінальної відповідальності, наявність стійких соціальних зв`язків, враховуючи думку потерпілої, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування основного покарання, і щодо нього є підстави для застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язки. На думку суду, таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для досягнення мети його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 100000,00 грн. і моральної шкоди у сумі 100000,00 грн., суд виходить з такого.

Встановлено, що на відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, обвинувачений оплатив потерпілій ОСОБА_7 вартість придбаних медичних товарів та послуг в сумі 7869,15 грн. за період з 27.01.2021 по 05.02.2021, необхідних для надання медичної допомоги, що підтверджується розпискою потерпілої від 09.02.2021.

В обґрунтування вимог позову про стягнення понад вказаної суми матеріальної шкоди у сумі 100000,00 грн. позивачка посилається на обставини щодо вимушеного припинення своїм чоловіком трудових відносин у Польщі для здійснення догляду за дітьми на період її лікування та втрати чоловіком внаслідок цього можливого доходу у сумі 50000,00 грн. за два місяці, втрати заробітку позивачкою у зв`язку перебуванням на лікарняному, у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження цих обставин позивачкою надано документи щодо працевлаштування чоловіка (копію трудового договору та дозволу на працевлаштування у Республіці Польща), копії двох листків непрацездатності позивачки, довідку про її доходи за 2020 рік.

Крім того у позові зазначається, що у зв`язку з втратою джерела доходу родина вимушена була позичати кошти для задоволення своїх потреб придбання продуктів харчування, оплати комунальних послуг, оплати навчання старшої доньки у ВУЗі, відвідування спортивних секцій, перебування молодшої доньки в дитячому садку, відвідування розвиваючих гуртків, а також для придбання ліків та реабілітації позивачки.

Жодного документального підтвердження вказаних обставин, окрім копій свідоцтв про народження дітей, суду не надано.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин першої, третьої ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодовувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

З урахуванням встановлених обставин та наведених вимог закону, суд вважає недоведеним спричинення потерпілій матеріальної шкоди у сумі 100000,00 грн., оскільки не отримана чоловіком позивачки заробітна плата за два місяці не є матеріальною шкодою, спричиненою позивачці внаслідок ДТП, яка підлягає відшкодуванню відповідно до закону, як і не отримана нею заробітна плата, враховуючи крім іншого, що тимчасова непрацездатність оплачується установою-роботодавецем та за рахунок страхових коштів від ФСС. Всі інші обставини, на які посилається позивачка у позові, зокрема, щодо придбання ліків понад сплачену обвинуваченим суму та реабілітації позивачки, жодними доказами не підтверджуються.
Відтак, у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю вимог.

Щодо стягнення моральної шкоди у сумі 100000,00 грн. суд виходить з наступного.

Цивільне законодавство України під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Не зважаючи на зміст позовної заяви, з урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між протиправними діями обвинуваченого та заподіяною потерпілій моральною шкодою.

З матеріалів провадження вбачається, що внаслідок ДТП потерпіла тривалий час перебувала на лікуванні в результаті отриманих тілесних ушкоджень, а саме, на стаціонарному лікуванні з 27.01.2021 по 09.02.2021, після чого 11.02.2021 по 15.03.2021 проходила лікування амбулаторно, що підтверджується відповідними листками непрацездатності, випискою з медичної картки хворого №597.

Суд вважає доведеним, що потерпіла перенесла сильний емоційний стрес під час ДТП, внаслідок отриманих травм потерпіла зазнала змін у фізичному, психологічному та емоційному здоров`ї, змінився звичайний устрій її життя і життя її сім`ї.

Відтак, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій слід визначити з урахуванням тяжкості наслідків вчиненого кримінального правопорушення, ступеня вини обвинуваченого, характеру, обсягу та ступеню моральних страждань, заподіяних потерпілій, ступеню вимушених змін у її життєвих обставинах. Поряд із характером, обсягом та ступенем моральних страждань, заподіяних потерпілій, суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, який є пенсіонером та особою похилого віку.

Враховуючи наведе, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій, який підлягає стягненню з обвинуваченого, суд визначає у сумі 50000,00 грн., що на переконання суду відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

На думку суду, та обставина, що потерпіла не звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, жодним чином не впливає на обов`язок цивільного відповідача виплатити потерпілій завдану шкоду, у зв`язку з чим суд відхиляє заперечення сторони захисту в цій частині.

Так, визначений законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування з винної особи.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, що також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерплої підлягає задоволенню в частині стягнення моральної шкоди у сумі 50000,00 грн., в решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він на протязі іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки.
В порядку ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 50000,00 грн. В решті позовних вимог відмовити.
Речовий доказ: автомобіль «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , залишити останньому за належністю.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1