Справа № 206/4601/17
Провадження № 1-о/206/1/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року колегія суддів Самарського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_5 , діючий в інтересах ОСОБА_6 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2019 року у справі 206/4601/17.

Заява обґрунтована тим, що у червні 2021 році ОСОБА_6 стало відомо про прийняття Касаційним кримінальним судом постанови від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19, в якій Верховний Суд здійснив тлумачення статті 126-1 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, зазначивши: «...словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї з трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази», що в свою чергу є таким висновком, який стосується норм права та має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права. При наданні такої оцінки судами не враховано тлумачення Верховним Судом терміну «системне домашнє насильство», що врешті мало значення для правильного вирішення справи, оскільки судами помилково були враховані обставини, які підтверджують застосування систематичного домашнього насильства до ОСОБА_6 лише як такі, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння, а також помилково зроблені висновки судів про те, що ОСОБА_6 не перебувала у стані необхідної оборони.

30 червня 2017 року ОСОБА_6 , яка на той час перебувала на 7 місяці вагітності четвертою дитиною, вирушила до відділення компанії «Готівочка» разом зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , де він змушував її взяти кредит. Однак коли вони прибули до відділення компанії «Готівочка» їй відмовили у наданні кредиту, оскільки у неї на той час уже була заборгованість, про яку не було відомо її чоловіку. Вийшовши з відділення ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав штовхати ОСОБА_6 , принижував та ображав її. Приблизно о 18 годині 30 хвилин вони разом прибули на зупинку маршрутного таксі поблизу місця їх проживання, звідки попрямували у бік дому. Ще на зупинці ОСОБА_10 почав сварку із ОСОБА_6 , в ході якої кулаками обох рук, ногами став наносити останній тілесні ушкодження, розсік їй брову, принижував та погрожував розправою їй та її старшому сину. В той день дії її чоловіка ОСОБА_10 були агресивніші, ніж зазвичай. Навіть те, що ОСОБА_6 перебувала на 7 місяці вагітності не спиняло її чоловіка від побиття посеред білого дня у людних місцях, а тому вона боялась за своє життя і життя своїх дітей, оскільки вірила, що погрози чоловіка можуть бути виконані. Сприймаючи погрози про розправу як реальні, вийшовши на зупинці, ОСОБА_6 швидким кроком попрямувала у бік їхнього дому, випереджуючи свого чоловіка. Зайшовши на територію домоволодіння, вона забрала у будинок дітей, які гралися у подвір`ї, наказала їм закритися і сидіти в кімнаті. Однак старший син ОСОБА_6 у кімнаті не закрився і сказав, що буде захищати її від ОСОБА_10 , якщо він буде її бити. В цей час ОСОБА_6 зайшла на кухню, де взяла для самооборони, щоб відвернути агресивні дії свого чоловіка кухонний ніж, який лежав на умивальнику. Після цього ОСОБА_6 вийшла з будинку, підперла двері будинку дерев`яною підпорою і направилася в сторону воріт. В той момент коли відкрилася хвіртка, чоловік звернувся до ОСОБА_6 зі словами про розправу і запитав « ОСОБА_11 ?», а також почав кликати її старшого сина. Щоб відвернути неправомірні дії чоловіка ОСОБА_6 вдарила чоловіка ножем у тулуб два рази і виштовхнула його за огорожу. Після удару чоловік продовжував лаятися, бив огорожу і кричав в її сторону, а тому ОСОБА_6 одразу побігла в дім, забрала дітей і вони разом втекли з дому через щілину у залізному паркані. ОСОБА_6 одразу викликала «швидку» та повідомила, що у чоловіка, який знаходиться за адресою їх проживання, ножове поранення, як тільки переконалась, що вони з дітьми перебувають у безпеці, оскільки боялась за своє життя та життя своїх дітей. В подальшому чоловіка ОСОБА_6 , було госпіталізовано до лікарні, де через 4 години він помер від отриманих ушкоджень. ОСОБА_6 перебувала у стані необхідної оборони, оскільки насильство з боку її чоловіка мало продовжуваний характер і день події не був виключенням. Чоловік застосовував насильство всю дорогу від відділення компанії «Готівочка» до їх дому. Більше того, як тільки її чоловік відкрив хвіртку, що вела на територію їх приватного домоволодіння, він одразу повторив погрози про фізичне насильство, почав кликати її сина і запитав заявницю «Готова?», що вона з урахуванням його попередньої поведінки і систематичного вчинення насильства до неї і її сина прийняла як реальну безпосередню загрозу своєму життю, а також життю свого сина.

Крім того, застосування насильства з боку чоловіка ОСОБА_6 не було повністю завершено в той момент, коли ОСОБА_6 дещо випередила його по дорозі до їх будинку, адже її чоловік повністю не припинив насильство над нею, а скоріше тимчасово призупинив його, щоб створити найбільш сприятливу ситуацію для продовження застосування насильства на території їхнього домоволодіння без зайвих свідків. Більше того, з огляду на агресивність дій чоловіка в той день, його погрози одразу після входу на територію домоволодіння, чоловік мав намір продовжувати застосовувати насильство в бік ОСОБА_6 і його дії могли відновитися в будь-який момент. Тобто ОСОБА_6 перебувала у стані необхідної оборони при нанесенні ударів своєму чоловіку ОСОБА_10 з метою відвернення насильства з його боку. ОСОБА_6 самостійно викликала «швидку» для свого чоловіка як тільки вона переконалася, що її діти та вона сама перебувають у безпеці.

Ухвалюючи вирок у справі судом досліджені докази та обставини, які підтверджуються той факт, що чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_10 систематично вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_6 , що виявлялось у фізичному, економічному та психологічному насильстві. Суди кваліфікуючи дії ОСОБА_6 , дослідили обставини вчинення домашнього насильства щодо неї, проте не взяли до уваги систематичний характер домашнього насильства, якого зазнавала ОСОБА_6 і яке з часом лише посилювалось, особливо після її звернень до правоохоронних органів. Саме застосування систематичного домашнього насильства з боку чоловіка ОСОБА_6 ОСОБА_10 , що переросло у реальну загрозу життя ОСОБА_6 та життя її дітей у день інциденту, стало причиною для самооборони.

Тлумачення Верховним Судом терміну «системне домашнє насильство» разом з іншими обставинами, встановленими судами під час розгляду справи, доводять неправильність вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська і ухвали Дніпровського апеляційного суду, адже суди фактично не врахували той факт, що ОСОБА_6 зазнавала саме системного домашнього насильства і що домашнє насильство за своєю формою є циклічним, повторюється у часі та має тенденцію до ескалації. Ігноруючи факт застосування у сім`ї ОСОБА_6 системного домашнього насильства, за визначенням Верховного Суду, суди не визнали насильство з яким стикнулася ОСОБА_6 у день події і смертельні погрози її чоловіка небезпечним для її життя, життя її дитини, якою вона була вагітна, а також життя її трьох старших дітей, і відповідно не вказали, що ОСОБА_6 мала право захищатися від смертельного насильства з боку її чоловіка.

Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що зважаючи на вищевикладене, твердження про винуватість ОСОБА_6 є сумнівним, у зв`язку з чим просить суд скасувати вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2019 року, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 за відсутності в її діяннях складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 підтримала заяву з вищенаведених підстав.

29 березня 2022 року від засудженої ОСОБА_6 надійшла заява про проведення засідання без її участі, а Державна установа «Кам`янська виправна колонія № 34» своїм листом від 28.03.2022 року № 34/5-992 повідомила суд про те, що засуджена ОСОБА_6 відмовляється від особистої участі у розгляді справи (а.с.249).

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки в ході судового розгляду цього кримінального провадження були досліджені усі обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення ОСОБА_6 , були проведені всі необхідні експертизи, надана об`єктивна оцінка стану необхідної оборони у ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_6 на момент розгляду справи та ухвалення вироку визнавала свою вину, а стороною обвинувачення були враховані всі пом`якшувальні обставини.

Представник потерпілого в судовому засіданні погодилась із думкою прокурора про залишення заяви без задоволення з наведених ним підстав.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали наданої заяви та долучені до неї докази, суд приходить до висновку про необхідність залишення заяви без задоволення з огляду на наступне.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. У вироку було надано оцінку показам обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона не хотіла вбивати ОСОБА_10 , а лише хотіла захистити себе та своїх дітей. Такі покази спростовуються, зокрема, характером дій обвинуваченої, спрямованих на позбавлення життя потерпілого та їх послідовністю, а саме: активний характер дій обвинуваченої щодо цілеспрямованого взяття знаряддя вбивства та нанесення потерпілому декількох тілесних ушкоджень, виражених у вигляді колото-різаних поранень. При цьому обвинувачена не могла не розуміти, що такі дії можуть привести до смерті потерпілого. Судом враховано, що потерпілий погрожував їй та її сину розправою та бив її в то день. Суд також зауважив, що обвинувачена мала реальну можливість уникнути таких тяжких наслідків та не застосовувати ніж, покинувши дім, втекти або викликати поліцію, чого вона не зробила. Судом враховано пом`якшувальні обставини, зокрема, щире каяття, вчинення злочину жінкою в стані вагітності, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, наявності на утриманні чотирьох малолітніх дітей. Доходячи до висновку про можливість застосування ст. 69 КК України, судом також враховано, зокрема, неправомірну поведінку загиблого ОСОБА_10 , який за місцем мешкання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, притягався до адміністративної відповідальності за фактом насильства у сім`ї, який неодноразово ображав обвинувачену, принижуючи її гідність, застосовував до неї фізичне насильство.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2019 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін. В ухвалі, зокрема, зазначено, що тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні ОСОБА_6 в обстановці, що не свідчить про знаходження її в стані необхідної оборони. Так, в будинку ОСОБА_6 взяла кухонний ніж та вийшла з ним на вулицю, що вказує на завчасне готування її до нанесення потерпілому ударів предметом, застосування якого може призвести до смерті людини ножем, що спростовує існування обов`язкової ознаки перебування в стані необхідної оборони, а саме наявності невідкладної необхідності в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання. З боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання щодо неї чи її сина, яке б потребувало негайного його відвернення чи припинення шляхом завдання йому ударів ножем у життєво важливий орган, а тому аналіз досліджених доказів у кримінальному провадженні свідчить про те, що ОСОБА_6 під час заподіяння смерті потерпілому не перебувала у стані необхідної оборони. Крім того, колегія суддів погодилась з тим, що вказані у вироку Самарського районного м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому вони обґрунтовано взяті судом до уваги при застуванні положень ст. 69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Виходячи з системного аналізу змісту глави 34 КПК України у сукупності із загальними засадами кримінального провадження перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку виявлено обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Вичерпний перелік обставин, які можуть бити визнані нововиявленими, зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК України.

Так, згідно із ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заявник повинен вказати конкретні порушення закону, що є підставами для перегляду судового рішення, які, на його думку, допущені при постановленні цього рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, привести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Особливістю провадження у кримінальних справах за нововиявленими обставинами є те, що воно здійснюється у зв`язку із виявленням таких обставин, які або виникли вже після розгляду кримінальної справи, або існували на момент цього розгляду, однак не були відомі заявнику та суду.

Касаційний кримінальний суд в своїй ухвалі від 07 червня 2019 року у справі № 235/546/14-к визначив нововиявлені обставини як юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесенні законом до нововиявлених обставин. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Так, доводи адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зводяться до того, що за умови врахування судами тієї обставини, що ОСОБА_6 зазнавала систематичного домашнього насильства від потерпілого ОСОБА_10 саме у розумінні відображеного у постанові Касаційного кримінального суду від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19 тлумачення терміну «систематичне домашнє насильство» суди мали б дійти висновку про те, що ОСОБА_6 в момент нанесення ударів ножем потерпілому ОСОБА_10 діяла у стані необхідної оборони, що в свою чергу виключає кримінальну протиправність її діяння.

Колегія суддів вважає, що у зазначених стороною захисту підставах відсутня ознака їх нововиявленості, оскільки дані обставини були та могли бути відомі суду і іншим учасникам кримінального провадження на час судового розгляду. Вказані обставини не можуть являтись підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, оскільки вони існували на момент вирішення справи і могли бути відомі всім учасникам та суду.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Встановлені судами та викладені у вироку обставини, доводять те, що ОСОБА_6 в момент нанесення ударів ножем потерпілому ОСОБА_10 діяла не у стані необхідної оборони, полягають у характері дій ОСОБА_6 , які були спрямовані на позбавлення життя потерпілого та їх послідовності, а саме: активного характеру її дій щодо цілеспрямованого взяття знаряддя вбивства та нанесення потерпілому декількох тілесних ушкоджень, виражених у вигляді колото-різаних поранень, в той час, як вона не могла не розуміти, що такі дії можуть привести до смерті потерпілого. ОСОБА_6 взяла кухонний ніж та вийшла з ним на вулицю, що вказує на завчасне готування її до нанесення потерпілому ударів предметом, застосування якого може призвести до смерті людини ножем, що спростовує існування обов`язкової ознаки перебування в стані необхідної оборони, а саме наявності невідкладної необхідності в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання. З боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання щодо неї чи її сина, яке б потребувало негайного його відвернення чи припинення шляхом завдання йому ударів ножем у життєво важливий орган, а тому аналіз досліджених доказів у кримінальному провадженні свідчить про те, що ОСОБА_6 під час заподіяння смерті потерпілому не перебувала у стані необхідної оборони.

Саме та обставина, що ОСОБА_6 на час скоєння злочину дійсно піддавалась насильству у сім`ї з боку потерпілого ОСОБА_10 , яке час від часу відбувалось у їх сім`ї є такою, яка існувала на час розгляду справи, була відома ОСОБА_6 та була встановлена під час судового розгляду, з приводу чого судами було надано цьому відповідну об`єктивну оцінку під час призначення покарання.

Викладене у постанові Касаційного кримінального суду від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19 тлумачення «систематичного домашнього насильства», яке за думкою сторони захисту можливо було б проектувати на вчиненні кримінального правопорушення в цьому кримінальному провадженні, зокрема, на насильство ОСОБА_10 відносно ОСОБА_6 , не змінює та не впливає на будь-які фактично встановлені обставини в ході судового розгляду кримінального провадження щодо характеру та періодичності домашнього насильства, якого зазнавала ОСОБА_6 з боку потерпілого ОСОБА_10 , яким була надана відповідна правова оцінка.

Визначення терміну «систематичне домашнє насильство», а також вимог доказування систематичності цього насильства у судовій практиці на рівні Касаційного кримінального суду Верховного Суду є тією обставиною, яка лише впорядковує та систематизує характер та ознаки такого насильства, які в свою чергу покладаються в підґрунтя цього визначення та в своїй сукупності складають саме «систематичне домашнє насильство».

Відтак, саме по собі визначення Касаційним кримінальним судом тлумачення терміну «систематичного домашнього насильства» об`єктивно не є нововиявленою обставиною в даній справі у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, оскільки судам під час розгляду справи були відомі обставини про те, що ОСОБА_6 на час скоєння злочину дійсно піддавалась насильству у сім`ї з боку потерпілого ОСОБА_10 , яке час від часу відбувалось у їх сім`ї, кожна обставина, яка свідчила про випадки насильства з боку ОСОБА_10 відносно ОСОБА_6 була досліджена судами окремо та їм була надана відповідна правова оцінка за підсумками їх дослідження під час призначення покарання.

Інші доводи адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 спрямовані суто на не згоду з судовими рішеннями, що є підставою для їх оскарження в касаційному порядку, а не підставою для перегляду вироку першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку через незнання про існування таких обставин. У ч. 1 ст. 467 КПК України, закріплено право суду, який переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами, скасувати вирок чи ухвалу й ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. З буквального тлумачення цих норм випливає висновок, що суд, який переглядатиме судове рішення за відповідними підставами, має право скасувати рішення суду вищої чи тієї самої інстанції. А це, як видається, суперечить принципу інстанційності.

Адже Рішенням Конституційного Суду України №9-рп/2011 від 12.07.2011 роз`яснено, що під принципом інстанційності необхідно розуміти таку організацію судової системи, яка забезпечує право на перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої. Тобто виключно вищестоящий суд має право скасувати рішення нижчестоящого суду. Крім того, жоден суд не має повноважень скасовувати власні рішення.

Нововиявлені обставини відрізняються від нових матеріалів провадження, які не можуть бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, тим, що нові матеріали, які подаються у разі розгляду справи в апеляційній чи касаційній інстанції, встановлюють обставини, які виникли вже після набрання вироком законної сили, а тому не могли бути враховані судом під час ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконувати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року).

Враховуюче вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заяву ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_6 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-372, 376, 459-467 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року залишити без задоволення.

Повний текст ухвали складено 01 квітня 2022 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3