У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2022 року м. Ужгород
Із поданого слідчим клопотання вбачається, що починаючи з жовтня 2020 року ОСОБА_4 , з метою незаконного збагачення шляхом вчинення злочинів з незаконного обігу психотропних речовин, вступила в організованому стійку злочинну групу, де організатором всіх злочинних дій був ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім того до складу організованої групи увійшов як виконавець ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Для вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_7 , діючи як організатор злочинів, особисто розробив план вчинення злочинів і діяльності створеної ним організованої групи, який довів до відома всіх учасників, визначив та розподілив функції кожного з її учасників, а саме ОСОБА_8 і ОСОБА_4 були безпосередніми виконавцями злочинів. Від вказаних осіб, ОСОБА_7 вимагав чіткого виконання всіх його вказівок, контролював та координував в залежності від обстановки діяльність групи, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого та схваленого всіма учасниками організованої групи.
ОСОБА_4 , як член організованої групи, згідно розробленого плану та розподілу ролей, діяла як виконавець, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, за вказівкою організатора злочинної групи ОСОБА_7 безпосередньо приймала участь у зберіганні, та пересиланні психотропних речовин, Крім того, контролювала кількість отриманих від незаконної діяльності грошових коштів, які в подальшому передавала організатору ОСОБА_7 , для подальшого розподілу між членами організованої групи та використання для подальшої закупівлі психотропних речовин, дотримуючись при цьому обумовлених правил поведінки при зустрічах із іншими членами групи та покупцями заборонених речовин з метою не викриття їх незаконної діяльності для досягнення єдиного злочинного результату з незаконного збагачення.
15.07.2021, о 09 годині 03 хвилини, ОСОБА_4 , вчиняючи дії на досягнення єдиного злочинного плану згідно розподілених функцій в складі організованої злочинної групи, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, як виконавець, реалізуючи корисливий умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом збуту психотропної речовини, всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 та Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, за попередньою домовленістю із невстановленою досудовим розслідуванням особою, за допомогою установи зв`язку ТОВ «Нова пошта», відділення № 11, що в м. Ужгород по вул. Гагаріна, 38, переслала лікарські засоби марки «XANAX» до установи зв`язку ТОВ «Нова пошта», відділення № 11 що за адресою: вул. Кільцева, 12, м. Київ.
11.11.2021 ОСОБА_4 о 19 годині 19 хвилин, зустрілась із іншим учасником організованої групи ОСОБА_8 та передала йому препарат «XANAX», після чого, останні пішли до установи зв`язку ТОВ «Нова пошта», відділення № 12, що за адресою: вул. Собранецька, 46, м. Ужгород, де ОСОБА_8 , вчиняючи дії на досягнення єдиного злочинного плану згідно розподілених функцій в складі організованої злочинної групи, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, як виконавець, реалізуючи корисливий умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом збуту психотропної речовини, всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 та Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, о 19 годині 33 хвилин переслав за попередньою домовленістю із невстановленою органом досудового розслідування особою лікарські засоби марки «XANAX» до установи зв`язку ТОВ «Нова пошта», поштомат № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: вул. Київська, 150, м. Обухів, Київської області.
10.02.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, вчинені повторно, організованою групою.
Слідчий у клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, які відноситься до категорії особливо тяжких і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 з метою забезпечення кримінального провадження.
Зокрема вказує, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_4 зареєстровано садовий будинок, б/н, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Оноківська селищна рада, СТ «Дзержинець», урочище «Оріховиця над кар`єром», загальною площею 55,6 кв. м, , реєстраційний номер майна №10722096.
Тому, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий у клопотанні просить накласти арешт на вищевказаний садовий будинок.
Слідчий у судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив його задовольнити з підстав та мотивів наведених в ньому.
Захисник власника майна (підозрюваної) ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оскільки вказане у клопотанні слідчого майно садовий будинок не належить підозрюваній ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 , зареєстрованим у реєстрі за № 1497.
Підозрювана ОСОБА_4 у судове засідання не з`явился, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.
Заслухавши думку слідчого щодо в доцільності накладення арешту на майно, пояснення захисника власника майна (підозрюваної) ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
10.02.2022 року, у рамках даного кримінального провадження, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена позбавлення волі до дванадцяти років, з конфіскацією майна.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, висновками судових експертиз.
Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати,знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Так, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на садовий будинок, б/н, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Оноківська селищна рада, СТ «Дзержинець», урочище «Оріховиця над кар`єром», загальною площею 55,6 кв. м, реєстраційний номер майна №10722096, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання з конфіскацією майна.
При цьому, як вбачається з матеріалів клопотання, зокрема, згідно договору купівлі-продажу від 04.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 , зареєстрованим у реєстрі за № 1497, вказаний вище садовий будинок був відчуджений гр. ОСОБА_10 .
Також дані обставини підтверджуються долучений до клопотання витягом з Державного реєстру речових правочинів.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.
Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).
При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи вищезазначене, а також наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, щодо якого відсутні достатні підстави вважати, що таке підлягає конфіскації, як виду покарання, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 29.04.2022 року о 15 год. 35 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1