Справа № 308/6112/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна за матеріалами кримінального провадження відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000088 від 19.05.2022 рокуза ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 та ч.4 ст.410 КК України,

встановив:

Представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2022 на транспортний засіб BMW 520D сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , ключ запалювання та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 в частині розпорядження таким та просить повернути їх власнику ОСОБА_3 ..

Адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд клопотання без участі власника майна та його представника, просила таке задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив розгляд провести без його участі. Відносно задоволення вказаного клопотання не заперечував.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Встановлено, що 30 травня 2022 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні №10000088за клопотанням прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 , було накладено арешт на майно шляхом заборони на розпорядження та користування, на тимчасово вилучений транспортний засіб BMW 520D сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , ключ запалювання та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Клопотання адвоката аргументовано тим, що позбавлення власника майна прав володіння та користування належним йому автомобілем надмірно обмежує його у можливості пересування та використання для особистих потреб, та тривале зберігання на відкритому майданчику може призвести до пошкодження автомобілю. Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування на такий ступінь втручання у право власності заявника не надано.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, та зважаючи на те, що слідчий подав клопотання в якому зазначив, що просить розгляд клопотання провести без його участі та не надає заперечень щодо знаття арешту з вищевказаного майна, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна за матеріалами кримінального провадження відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000088 від 19.05.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 та ч.4 ст.410 КК України - задовольнити.

Арешт, застосований ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2022 року на транспортний засіб BMW 520D сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , ключ запалювання та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 скасувати частково в частині заборони користування та повернути автомобіль, ключ, свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу власнику ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1