Справа № 344/3457/22
Провадження № 11-кп/4808/189/22
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді особистого зобов`язання.

Посилається на порушення принципу невинуватості. Наголошує, що жодних доказів його причетності до скоєного не існує. Вказує, що обшук транспортного засобу, в якому він перебував в момент затримання, проводився без його згоди у відсутність адвоката. Йому не дозволили подзвонити до адвоката чи рідних, чим порушили право на захист. Вважає, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні, необґрунтовані. Стверджує, що суд не взяв до уваги клопотання керівника Територіальної оборони м. Вінниця та його звернення до Президента України про надання йому права та можливості стати на захист України та нашого народу.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2022 року обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13 травня 2022 року, визначено заставу 124050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що беручи до уваги дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , враховуючи, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України зокрема, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, та оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, існують підстави для задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою. Відтак, враховуючи характеризуючі особу обвинуваченого дані, тяжкість вчиненого злочину, а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд вважає за необхідне визначити заставу, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час оголошення другої черги мобілізації, на особливий період, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України;

- прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 необхідно залишити без змін, заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог закону. Суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001467 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в житло.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку - переховуватися від суду , вчинити інше кримінальне правопорушення, з врахуванням обставин і тяжкості кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема про відсутність постійного місця проживання в Івано-Франківській області, відсутність постійного місця роботи, про притягнення до кримінальної відповідальності, інших обставин по кримінальному провадженню, є переконливим.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані. Так, ОСОБА_6 , 1978 року народження, проживає в АДРЕСА_1 , одружений, не працює, раніше судимий: 25 березня 1996 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 81 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; 04 лютого 1997 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст. 17, ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 144, ст. 42, ст. 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією майна; 07 липня 2003 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років; 30 липня 2009 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу 1190 гривень; 14 вересня 2009 року Замостянським районним судом міста Вінниці за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України; 12 вересня 2001 року Староміським районним судом міста Вінниці за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу 850 гривень; 27 травня 2015 року Вінницьким міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує заяву захисника ОСОБА_8 про скасування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час оголошення другої черги мобілізації, на особливий період, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України.

В той час, відомості наведені в цій заяві не спростовують доцільність застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який визначено ст. 616 КПК України, зокрема про те, що обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою, має право звернутися до прокурора з відповідним клопотанням, за результатами розгляду якого прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження, що за наявності достатніх підстав має право прийняти таке рішення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції визначив ОСОБА_6 запобіжний захід альтернативний триманню під вартою - заставу, 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, в повній мірі врахував необхідність обрання запобіжного заходу обумовленого обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, обставини, вартість збитків, тяжкість правопорушення та суворість передбаченого покарання за такі дії, наявні з матеріалів клопотання дані про особу обвинуваченого, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та інші обставини, які враховуються згідно з ст. 178 КПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визначення застави - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, а також достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 як обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 182, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4