Справа № 206/1630/22
Провадження № 1-і/206/16/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Дніпро в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР під № 0000290 від 06.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

захисник-адвокат ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

16.06.2022 до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання начальника Яимівського відділу Мелітопольської прокуратури Запорізької області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР під № 0000290 від 06.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» змінено територіальну підсудність Якимівського районного суду Запорізької області на Самарський районний суд м.Дніпропетровська.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України постановила: затвердити Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2022 з урахуванням викладених в листі голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" пропозицій та враховуючи ту обставину, що учасники кримінального провадження не мають можливості приймати участь в судовому засіданні у спосіб визначений КПК України, у зв`язку з тимчасовою окупацією території, яка знаходиться під юрисдикцією Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури та Якимівського районного суду Запорізької області, вказане клопотання прокурора було призначено до розгляду в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку.

Відповідно до поданого прокурором клопотання зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська Запорізької області від 26.04.2022 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.06.2022. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень. Так, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, не проживає за місцем реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні. Крім того, у судові засідання, що призначені на 24.09.2020, 23.11.2020, 16.12.2020 обвинувачений не з`являвся, повідомлявся за останньою відомою адресою свого мешкання, про причини неявки суд не повідомляв, у зв`язку з чим судом 21.01.2021 винесено ухвалу про його примусовий привід. Відповідно до рапорту о/у відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, що надійшов до суду 16.02.2021 на виконання ухвали про привід вбачається, що за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 обвинувачений відсутній та тривалий час не мешкає. Отже встановити його місцезнаходження та здійснити привід у судові засідання не виявилось можливим, оскільки неможливо встановити дійсне місцезнаходження останнього, що також вказує на можливість переховування обвинуваченого від суду. Також, в ході судового розгляду безпосередньо судом не допитано всіх свідків, що надає можливість обвинуваченому, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, вчинив тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та його не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Застосування особистої поруки до ОСОБА_3 не є можливим, оскільки під час досудового розслідування та до теперішнього часу особи, які б виявили бажання поручитися за належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 не зверталися, заяви та клопотання з вказаних питань не надходили. Аналізуючи факт скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого (офіційно не працевлаштований, не має постійного офіційного джерела прибутку, на життя заробляє шляхом вчинення крадіжок) виникають достатні підстави вважати, що, знаходячись на свободі, обвинувачений ОСОБА_3 може вчиняти інші кримінальні правопорушення (злочини), що унеможливлює застосування до нього запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, оскільки застосування таких запобіжних заходів передбачає перебування ОСОБА_3 у певному відомому прокурору або суду населеному пункті, проживання у відомому житлі за певною адресою, вільне безконтрольне пересування та можливість залишення житла з метою переховування від суду або вчинення нових кримінальних правопорушень. Також обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований, не має джерела доходів та будь-якої власності, що виключає можливість внесення ним застави. Окрім того, слідчому або прокурору не надходили від будь-яких осіб клопотання про внесення застави за обвинуваченого. Враховуючи наведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є продовження строку дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою щодо обвинуваченого на 60 днів. Крім того, просив врахувати ризик того, що в період воєнного стану та збройно агресії в Україні, у разі не продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу в виді тримання під вартою, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати на непідконтрольну Україні територію.
В судовому засіданні прокурор просив задовольнити подане ним клопотання. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання просив відмовити, оскільки вважав вказане клопотання є обґрунтованим.
Захисник ОСОБА_7 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив змінити обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на особисте зобов`язання, оскільки відповідних доказів на підтвердження зазначених ризиків в поданому клопотанні прокурором не доведено. Окрім того, зазначив, що у ОСОБА_3 є майна в Житомирський області, де останній має можливість проживати, проте відомості на підтвердження права власності на вказане майно він надати не може оскільки перебуває на окупованій території. При цьому зазначив, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду більш ніж півтора року, справа також перебуває на окупованій території у зв`язку з чим розгляд не продовжується. Вказана обставина порушує права його обвинуваченого. З цих підстав в клопотанні прокурора просив відмовити. Обвинувачений ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. При цьому зазначив, що може проживати в Житомирську область або до окупованої території України до може проживати.
Суд, дослідивши клопотання прокурора та додані до нього матеріали, вислухавши думку обвинуваченого та захисника.
Статтею 8 КПК України кримінальне провадження, визначено що здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у Кримінальному проваджені, а також, і у відповідності з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Згідно зі змістом ст. 131 та ст. 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Частиною першою ст. 199 КПК України, визначено що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Ухвалою Самарського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2022 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.06.2022.
Частиною першою ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно з позицією Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк від трьох до шести років, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки у судові засідання, що були призначені на 24.09.2020, 23.11.2020, 16.12.2020 обвинувачений не з`являвся, повідомлявся за останньою відомою адресою свого мешкання, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим судом 21.01.2021 винесено ухвалу про його примусовий привід. Відповідно до рапорту о/у відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, що надійшов до суду 16.02.2021 на виконання ухвали про привід вбачається, що за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 обвинувачений відсутній та тривалий час не мешкає. Отже встановити його місцезнаходження та здійснити привід у судові засідання не виявлялось можливим, оскільки було неможливо встановити дійсне місцезнаходження останнього, що також вказує на можливість переховування обвинуваченого від суду. Також, в ході судового розгляду судом не допитано всіх свідків, що надає можливість обвинуваченому, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, вчинив тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень та його не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не перестали існувати.
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як соціальні зв`язки обвинуваченого, їх вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою обвинуваченого, та вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Доводи сторони захисту про ту обставину, що ОСОБА_3 має в Житомирський області майно, проте докази на підтвердження зазначеної обставини сторона захисту надати не може, оскільки перебуває на окупованій території, суд не приймає до уваги та відноситься до них критично, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 перебуває на не окупованій території та має можливість скористатися правом мати безоплатного захисника так і захисника за договором, які не перебувають на окупованій території та не позбавлені можливості здобути відповідні докази для заявлення клопотання про зміну запобіжного заходу відносно останнього. Крім того, як зазначив обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні, останній взагалі не визначився з місцем проживання у випадку зміни відносно нього запобіжного заходу на більш м`який.
Суд, з урахуванням позиції обвинуваченого вважає за необхідне зазначити, що метою застосування запобіжного заходу є не лише забезпечення прав обвинуваченого, а і виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, які в даному випадку а ні обвинуваченим ані стороною захисту як було встановлено в судовому засіданні виконані бути не можуть, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що у разі зміни відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу покладені на нього обов`язки будуть виконані останнім.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
При цьому одночасно, суд, при постановлені ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.183 КПК України, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене вважаю за необхідне визначити розмір застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривень.
Враховуючи характеризуючи данні підозрюваного вважаю, що застава у розмірі 25 прожиткових мінімумів, що складає 62025 (шістдесят дві тисячі двадцять п`ять) гривень буде достатньою мірою, щоб гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не являється завідомо непомірною для нього.
При визначенні саме такого розміру застави суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 р., відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
У відповідності до ст. 194 КПК України, на підозрюваного також необхідно покласти обов`язки у разі внесення застави.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, як наслідок відмовити захиснику-адвокату ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 194, 197, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР під № 0000290 від 06.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів починаючи з 22.06.2022 до 18.08.2022 включно до 12 год. 00 хв.
Визначити розмір застави у розмірі 25 (двадцяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 62025 (шістдесят дві тисячі двадцять п`ять) гривень у національній грошовій одиниці України, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок з наступними реквізитами: одержувач платежу: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0017442, призначення платежу: застава, кримінальне провадження під №0000290 від 06.07.2020, підозрюваний/обвинувачений (прізвище, ініціали), платник (прізвище, ініціали).

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На час дії запобіжного заходу у вигляді застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк два місяці наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом прокурора, слідчого та суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні;

- повідомити прокурора, слідчого та суд про місце свого постійного проживання та не відлучатися з міста свого проживання без дозволу прокурора, слідчого та суду;

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на особисте забов`язання - відмовити.
Ухвали суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1