Справа № 534/371/22
Провадження № 1-кп/534/115/22
У Х В А Л А

24 травня 2022 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження за № 0000043 від 01.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :

На розгляд до Комсомольського міського суду надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у вищезазначеному кримінальному.
Як убачається з обвинувального акту, 31.01.2022 приблизно о 6 годині 50 хвилин, на світанку, поза межами населеного пункту, під час ожеледиці, по обледенілому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги «Капустяни-Дяченки-Дмитрівка-Горішні Плавні», між населеними пунктами с. Дмитрівка та м. Горішні Плавні, в Кременчуцькому районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, які між собою визначені горизонтальною дорожньою розміткою, зі сторони с. Дмитрівка в напрямку м. Горішні Плавні, по заокругленню, яке розташовувалося з права на ліво, в межах своєї смуги руху, рухався автобус марки «ПАЗ» моделі «4234» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 .
В цей же час в зустрічному напрямку, в межах своєї смуги руху даної проїзної частини дороги, тобто зі сторони м. Горішні Плавні в напрямку с. Дмитрівка, рухався автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «1102» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який перевозив у якості пасажира переднього сидіння свою цивiльну дружину ОСОБА_8 Рухаючись по горизонтальному відрізку проїзної частини, в`їжджаючи на заокруглення, яке розташовувалося з ліва на право, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля, змінив напрямок свого руху ліворуч, в стадії некерованого заносу виїхав на зустрічну смугу руху, чим своїми діями створив небезпеку для руху водієві автобуса марки «ПАЗ» моделі «4234 ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку та із яким в подальшому в межах зустрічної смуги руху, на 56 км + 800 м вказаної автодороги, допустив зіткнення переднім правим крилом автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «1102» з передньою лівою частиною автобуса марки «ПАЗ» моделі «4234», при цьому кут контакту між їх подовжніми осями складав близько 80±20 градусів.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 101 вiд 22.02.2022 пасажир автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «1102» ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: суміщені травми з залученням кількох ділянок тіла, які утворили: закрита травма органів грудної клітини і живота, із множинними переломами ребер справа, розривами i крововиливами міжреберних м`язів, розривами легень, печінки, підшлункової залози, очеревини, крововиливом в плевральні порожнини, крововиливом в черевну порожнину, крововиливом наднирники, праву нирку, середостіння B грудного відділу хребта, крововиливом в м`які тканини грудей на тлі синців грудей і лівої молочної залози; рана з крововиливом лівої брови, рана з крововиливом правого колінного суглоба, садно і крововилив л i голови, садно перенісся, садно лівої щоки, синці верхніх повік правого і лівого ока, синець і садно лівого колінного суглоба, синець лівої гомілки, синець правого стегна, коліна і гомілки, садна пальців правої кисті, синець і садна лівої кисті променево-зап`ясткового суглобу. Дані тілесні ушкодження утворилися в один проміжок часу, одномоментно, від сильного травмуючого впливу тупих, твердих предметів, за механізмом удар, струс, тертя, тиснення, що характерно для утворення їх при дорожньо-транспортній пригоді у пасажира легкового автомобіля. Згідно пункту 2.1. правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, такі ушкодження, відносно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя, а в даному випадку прямого причинно-наслідкового зв`язку зі смертю. Смерть гр. ОСОБА_8 , настала від шоку і крововтрати, на тлі не сумісних із життям травм органів грудної і черевної порожнин. Між встановленими ушкодженнями і смертю є прямий причинно наслідковий зв`язок. На час настання смерті ОСОБА_8 , в стані алкогольного сп`яніння не перебувала, про що свідчить негативний результат судово-токсикологічного дослідження.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № CE-19/117 22/1562-IT від 18.02.202 у діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», згідно яких:
-12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій
повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»
Невідповідності з вимогами п. 12.1 «Правил дорожнього руху України» з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «1102» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , мав технічну можливість уникнути вказаної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_8 .
Відповідно до угоди про визнання винуватості, ОСОБА_5 беззастережно визнав винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні. Сторони узгодили міру покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням судом іспитового строку.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 , ОСОБА_4 просили затвердити вищевказану угоду.
Потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що під час досудового розслідування він дійсно надавали згоду на укладення зазначеної угоди про визнання ОСОБА_5 винуватості у вчиненні зазначеного злочину. На даному етапі він також не заперечує проти затвердження угоди.
Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов до наступного.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону.
Згідно змісту даної угоди, сторони досягли домовленості щодо призначення ОСОБА_5 узгодженого покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами, зі звільненням його від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком.
Визначаючи саме такий вид покарання сторонами в угоді було зазначено, що врахований суспільний інтерес у швидкому розгляді справи і зменшенні навантаження на судову систему, а також щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому.
Проте, на думку суду, узгоджене сторонами угоди покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання. Адже покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, визначаючи його таким, що є необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню ними нових злочинів. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з вимог статті 61 Конституції України, відповідно до якої відповідальність особи має індивідуальний характер.
Так, з даних обвинувального акту і змісту угоди встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_5 правил дорожнього руху, потерпілій завдані тяжкі тілесні ушкодження: суміщені травми з залученням кількох ділянок тіла, які утворили: закрита травма органів грудної клітини і живота, із множинними переломами ребер справа, розривами i крововиливами міжреберних м`язів, розривами легень, печінки, підшлункової залози, очеревини, крововиливом в плевральні порожнини, крововиливом в черевну порожнину, крововиливом наднирники, праву нирку, середостіння B грудного відділу хребта, крововиливом в м`які тканини грудей на тлі синців грудей і лівої молочної залози; рана з крововиливом лівої брови, рана з крововиливом правого колінного суглоба, садно і крововилив л i голови, садно перенісся, садно лівої щоки, синці верхніх повік правого і лівого ока, синець і садно лівого колінного суглоба, синець лівої гомілки, синець правого стегна, коліна і гомілки, садна пальців правої кисті, синець і садна лівої кисті променево-зап`ясткового суглобу. Згідно пункту 2.1. правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, такі ушкодження, відносно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя, а в даному випадку прямого причинно-наслідкового зв`язку зі смертю. Смерть гр. ОСОБА_8 , настала від шоку і крововтрати, на тлі не сумісних із життям травм органів грудної і черевної порожнин. Між встановленими ушкодженнями і смертю є прямий причинно наслідковий зв`язок. На час настання смерті ОСОБА_8 , в стані алкогольного сп`яніння не перебувала, про що свідчить негативний результат судово-токсикологічного дослідження.
Зі змісту угоди не вбачається, в чому саме полягає щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні. Розкаяння, окрім визнання собою факту вчинення злочину, передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно полягати у бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Тобто щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину, повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження, зокрема і бути визначеним в угоді.
Окрім того, у даному випадку велике значення має обґрунтування забезпечення співвідношення між суспільним інтересом, дотриманням прав та інтересів потерпілої та приватного інтересу обвинуваченого. Однак, дана угода фактично укладена за однієї лише умови обов`язкового беззастережного визнання вини в обсязі пред`явленої підозри обвинуваченим ОСОБА_5 . При цьому жодний суспільний інтерес чи приватний інтерес потерпілого, який би мав бути забезпечений при цьому, умовами угоди навіть не обговорювався.
З урахуванням зазначеного, угода про визнання винуватості від 18.03.2022 не може бути затверджена, оскільки вона порушує права і інтереси потерпілого, не відповідає інтересам суспільства, а спрямована винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого ОСОБА_5 .
У відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
З урахуванням тверджень прокурора, які були надані ним у суді, та даних реєстру матеріалів досудового розслідування, судом встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершене, та угода про визнання винуватості надійшла до суду разом з обвинувальним актом. За таких обставин суд вважає можливим признати обвинувальний акт до розгляду у загальному порядку.
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ст. 376, 468-470, 472, ч.7 ст. 474 КПК України, суд
у х в а л и в:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 18.03.2022 у кримінальному провадженні № 0000043 від 01.02.2022 між прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченим ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_6 .
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000043 від 01.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити до розгляду у загальному порядку.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно з ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10