Справа № 308/4499/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження за №0000375, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.03.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, м. Ужгород, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні одна дитина, в силу ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
20 березня 2022 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «М-65», що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 65, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав з вітрини магазину «М-65» належну потерпілій ОСОБА_6 чоловічу камуфляжну куртку марки «NYC DIVSN» вартістю 1100 гривень, яку в подальшому виніс з приміщення магазину; після чого зник з місця пригоди, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 на суму 1100 гривень.
Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

25 березня 2022 року о 16 год. 29 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою м. Ужгород, вул. Грушевського 68 «а», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи повторно, з вітрини вище вказаного магазину викрав належну потерпілому ОСОБА_7 кутову шліф машинку марки «Makita», модель «GA 5030 720 Вт», вартістю 1 939 гривень, яку в подальшому сховав під свій верхній одяг та намагався винести з приміщення магазину, однак свій злочинний намір не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий власником при виході з магазину.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на суму 1939 гривень.
Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України, а саме: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, ч.2 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 20 березня 2022 року о 12 год. 40 хв. викрав з вітрини магазину «М-65», що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 65, чоловічу камуфляжну куртку марки «NYC DIVSN»; зазначену куртку викрав з метою особистого користування. Також пояснив, що 25 березня 2022 року о 16 год. 29 хв. з вітрини магазину «Будсвіт» за адресою м. Ужгород, вул. Грушевського 68 «а», викрав кутову шліф машинку марки «Makita», модель «GA 5030 720 Вт»; зазначену машинку мав намір реалізувати. Умисел на вчинення крадіжки виник у нього раптово перед самим початком вчинення злочину; кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, так як був затриманий. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку. Пояснив, що хоче стати на шлях виправлення, повернутися до законослухняної поведінки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просила суд урахувати, що обвинувачений визнавав себе винуватим як на стадії досудового розслідування, так і визнає свою винуватість і наразі. Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченого, просила призначити її підзахисному покарання за двома інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями в рамках санкції статті 185 ч.1 КК України, із застосуванням положень статті 75 КК України.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяви про проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 без їх участі. В заяві також зазначили, що цивільний позов заявляти наміру не мають, матеріальних претензій до обвинуваченого не мають, при призначенні покарання покладаються на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років і шість місяців.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Тож, беручи до уваги, що прокурор та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених:
- ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану;
- ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиро каявся, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальному правопорушенню. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора уважає наявність таких обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальному правопорушенню, які вказані в обвинувальному акті.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, їх вид та суспільну небезпечність; наслідки вчинення злочинів, зокрема, відсутність завданої шкоди потерпілим, які не заявляли цивільний позов, бо викрадене майно було виявлено та потерпілим повернуто, чому також сприяв обвинувачений. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочинів визнав, не судимий в порядку ст. 89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання, за медичною допомогою в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» не звертався, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину. Крім того суд ураховує, що ОСОБА_4 одружений, бажає виправити свою протиправну поведінку, має професійно-технічну освіту.

Судом досліджено досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складену психологом ІІ категорії Ужгородського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, згідно з якою орган пробації дійшов висновку, що з урахуванням інформації, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, ОСОБА_4 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а тому його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Отже, в даному конкретному випадку судом було встановлено декілька обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив злочини під час дії режиму воєнного стану, але злочини були вчинені на території м. Ужгород Закарпатської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілими не являються особи, постраждалі від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особи, які переміщуються у більш безпечні регіони України, злочини не вчинені щодо їх майна або щодо майна осіб, які тимчасово залишили житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальні правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Зазначене з урахуванням особи винного істотно знижує ступінь тяжкості вчинених злочинів, а тому суд приходить до висновку, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статей інкримінованих йому злочинів було би явно несправедливим, а тому зазначене відповідно до частини першої статті 69 КК України є підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 статті 185 КК України, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання :
- за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК України в виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Оскільки ОСОБА_4 скоїв злочини, за жоден з яких його не було засуджено, необхідно застосувати положення частини першої статті 70 КК України і призначити винному покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає за можливе керуватись принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у зв`язку із чим остаточне покарання йому необхідно призначити у виді позбавлення строком на 2 роки.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме: з 25.03.2022, тобто з моменту затримання, і до 12.05.2022, у зв`язку з чим, на думку суду, слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_4 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 25.03.2022 і до 12.05.2022, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити обвинуваченому ОСОБА_4 без змін.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати по справі відсутні. Питання щодо речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України та ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі:
- за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік більш суворим покаранням у виді позбавлення волі строком на 2 роки, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_4 під час кримінального провадження та судового розгляду в державній установі «Закарпатська установа виконання покарання №9» із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі у період з 25.03.2022 і до 12.05.2022 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Речові докази по справі, а саме:
-відеозаписи з камери спостереження, які записано на односторонній оптичний диск з надписом: «HP DVD-R 16x|4.7GB data 120 min video», що розташована в приміщенні магазину «М-65» за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 65; видаткову накладну № 8 від 27.07.2021; відеозапис з камер зовнішнього спостереження в приміщенні магазину, яке наявне на оптичному диску марки «HP» - залишити при матеріалах справи;
-чоловічу камуфляжну куртку марки «NYC DIVSN», яку залишено на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 ; кутову шліф машинку марки Makita, модель GA 5030, 720Вт, яку залишено на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити у володінні власників.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_8