Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/43/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000013 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2021, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопавлівка, Маловисківського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого в ТОВ «ВОРКЛАЙФ», не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.1 ст.135 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
За правилами ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку у 3 (три) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати по справі в розмірі 2518 (дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) гривень 74 копійки на користь держави.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин кримінальних правопорушень та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просить вирок Новомиргородсього районного суду Кіровоградської області від 11.10.2021 стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити: за ч.1 ст.135 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, без застосування положень ст.ст.69, 69-1,75 КК України. В решті вирок залишити без змін.
Водночас, суд, призначаючи покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі та звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК України з випробуванням, не врахував особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
Так судом в обгрунтування наявності підстав для застосування іспитового строку вказано про прийняття до уваги ставлення обвинуваченого до вчинених ним діянь. Однак ОСОБА_8 під час його допиту судом, судових дебатів та останнього слова, своєї причетності до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав. Одночасно судом констатовано відсутність будь-яких пом`якшуючих покарання обставин.
Судом не у повному обсязі взято до уваги й те, що обвинувачений ОСОБА_8 допустив керування транспортним засобом перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, судом як одну із підстав для застосування положень ст.75 КК України, зроблено посилання на відсутність будь-яких претензій потерпілого до обвинуваченого.
Водночас судом не взято до уваги, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні. Вказане твердження кореспондується із висновками Верховного Суду, викладених у непоодиноких постановах, у тому числі, й по справах №439/548/19 від 11.03.2020 та №497/1643/17 від 18.03.2021.
Дослідивши особу обвинуваченого необхідно констатувати, що останній вину у вчиненні кримінальних правопорушень фактично не визнав, що в свою чергу свідчить про відсутність у останнього щирого каяття, оскільки воно характерне тим, що засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. Крім того, каяття має бути дієвим, однак останній вже безпосередньо суду повідомив, що сплачував потерпілому кошти з метою уникнення кримінальної відповідальності, а не тому, що хотів відшкодувати шкоду завдану злочином.
Також не можливо залишити по-за увагою і той факт, що ОСОБА_8 після вчинених злочинів, один із яких є тяжким, вживав активних дій щодо переховування від правоохоронних органів, оскільки останній знавши від односельчан про факт наїзду на ОСОБА_10 на місці де він проїжджав та чув глухий удар об автомобіль, до правоохоронних органів не звертався та був встановлений оперативними працівниками через 12 днів після ДТП. Крім того останній притягувався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, розглядаємі злочини також вчинено за наявності вказаної обтяжуючої покарання обставини, що свідчить про високу суспільну небезпечність обвинуваченого.
Вважає, що покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, а також суперечить передбаченій кримінальним законом меті покарання - реалізації виправлення засудженого.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, при наступних обставинах.
ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим автомобілем «ЗАЗ 11020617», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 та рухаючись близько 06 години 30 хвилин 04.01.2014 року, в темну пору доби навпроти ЛЕП В-І-8,7 м., яка розташована по вулиці Щорса, с.Березівка, Маловисківського району, Кіровоградської області, зі сторони автомобільної дороги «Стрій - Знам`янка», в напрямку центру смт. Смоліно, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а) ПДР України, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, допустив порушення вимог п.п. 10.1, 12.1, 12.2, ПДР України, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався по правому узбіччю в зустрічному напрямку автомобілю під керуванням ОСОБА_8 .
В результаті наїзду на пішохода, автомобіль «ЗАЗ 11020617», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 отримав механічні пошкодження у вигляді розбитого скла передньої правої фари, проте останній не зупинившись продовжив рух на пошкодженому автомобілі в напрямку центра смт. Смоліно, Маловисківського району, Кіровоградської області, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР .
У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 19 від 11.04.2014 року, отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент їх спричинення.
Окрім того, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим автомобілем «ЗАЗ 11020617», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 та рухаючись близько 06 години 30 хвилин 04.01.2014 року, в темну пору доби по вулиці Щорса, с. Березівка, Маловисківського району, Кіровоградської області, зі сторони автомобільної дороги «Стрій - Знам`янка», в напрямку центра смт. Смоліно, в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а) ПДР України, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, допустив порушення вимог п.п.10.1,12.1,12.2, ПДР України, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався по правому узбіччю в зустрічному напрямку автомобілю під керуванням ОСОБА_8 .
В результаті наїзду на пішохода, автомобіль «ЗАЗ 11020617», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 отримав механічні пошкодження у вигляді розбитого скла передньої правої фари, проте останній не зупинившись продовжив рух на пошкодженому автомобілі в напрямку центра смт.Смоліно, Маловисківського району, Кіровоградської області, чим грубо порушив вимоги п.2.10 (а,б,в,г,ґ,д,е) ПДР .
ОСОБА_8 достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням ПДР та вчиненням наїзду на пішохода ОСОБА_12 поставив останнього в небезпечний для життя стан, при цьому, маючи змогу допомогти йому, завідомо залишив потерпілого без допомоги і з місця пригоди зник, преховуючись з 06год. 30хв. 04.01.2014 по 16.01.2014 від правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які просили вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що досудове і судове слідство в даному кримінальному провадженні проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності надав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставин та дій обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

З апеляційної скарги вбачається, що встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, зазначені у вступній та мотивувальній частині вироку, кваліфікацію дій ОСОБА_8 прокурором не оспорюється, а тому, вирок суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється. Стороною захисту не було оскаржено вирок суду першої інстанції, що свідчить про те, що обвинувачений та захист погодились із встановленими фактичними обставинами інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

Прокурор в кримінальному провадженні звертаючись із апеляційною скаргою до суду висуває вимоги лише щодо призначеного покарання обґрунтовуючи їх лише м`якістю призначеного покарння, зважаючи на встановлені обставини кримінального правопорушення.

Перевіряючи питання щодо призначеного покарання колегія суддів встановила, що призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.65 КК України, належним чином, умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.
Згідно вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суду належить навести мотиви, з яких він вважає, що відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України. Судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не встановлено обставин, що пом`якшують покарання. Та до обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Заперечення сторони обвинувачення, стосовно того, що ОСОБА_8 не визнано своєї вини в скоєному правопорушенні, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння не може слугувати беззаперечною підставою щодо призначення покарання виключно позбавлення волі. Наявність обтяжуючої обставини враховується судом при призначенні покарання, між тим вона не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд, надаючи оцінку належності застосування положень ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання встановив, що судом було взято до уваги, висновок уповноваженого органу з питань пробації в якому зазначено, що має соціальні звязки із близькими, негативне ставлення до вчиненого правопорушення, веде прийнятний спосіб життя, вперше притягується до кримінальної відповідальності; та існує можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства. Прийнята позиція потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні та відповідно до матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 відшкодував завдану шкоду, позовні вимоги з боку потерпілого не були заявлені, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має стійки соціальні зв`язки та постійне місце проживання, та погоджується із можливістю призначення покарання в межах санкції статті інкримінованого правопорушення із застосуванням ст.75,76 КК України, яке буде достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів. Колегія суддів при дослідженні даної обставини зважає на те, що правопорушення було вчинене в 2014 році, прокурор при розгляді справи як в суді першої інстанції так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не надав будь-яких відомостей про вчинення правопорушень ОСОБА_8 , чи притягнення його до адміністративної відповідальності.
З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно прийнято рішення, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Оцінюючи твердження прокурора про те, що суд при постановленні вироку не врахував те, що обвинувачений свою вину не визнав, сплачував потерпілому кошти з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчинив злочин в стані алкогольного спяніння, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, дійсно, під час допиту в судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України не визнав.
При цьому, звертає на себе увагу той факт, що визнання провини не виступає, відповідно до вимог закону, не є обов`язковою умовою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Твердження щодо сплати потерпілому коштів з метою уникнення кримінальної відповідальності ані в судовому засіданні суду першої, ані апеляційної інстанції прокурором не підтверджено. Потерпілим не подано апеляційної скарги щодо оскарження вироку в частині призначеного покарання, що вказує на погодження останнього з вироком суду.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що при при звільненні ОСОБА_8 за ст.75 КК України від призначеного покарання, суд першої інстанції помилково звільнив обвинуваченого від призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки.
Відповідно до п.9 абз1 Постанови Пленуму ВСУ N7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що ч.1 ст.75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років,тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається"

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2021 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2021 щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від основного призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку у 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2