Справа № 164/1645/21 Провадження № 11-кп/802/355/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника виправної колонії ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Маневицького районного суду Волинської області із клопотанням про те, що на підставі ст.81 КК України та ст.537 КПК України, враховуючи наявні у нього три заохочення, він має право на умовно-дострокове звільнення.
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів виправлення, а тому підстав для його умовно-дострокового звільнення на час розгляду клопотання немає.
У поданій апеляційній скарзі засуджений зазначає, що судом першої інстанції не врахована його поведінка протягом усього строку ув`язнення та не врахований той факт, що, незважаючи на застосовані до нього стягнення, він має три заохочення. Звертає увагу, що навіть голодував у Маневицькій виправній колонії (№ 42). З огляду на наведене, просить звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі і просив скасувати оскаржуване судове рішення та звільнити його умовно-достроково, прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги і просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, міркування представника колонії, який зазначив, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положення ст.370 КПК України регламентують, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при постановленні рішення місцевим судом дотримані.

Відповідно до норм ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Враховуючи вимоги ст.81 КК України та тяжкість вчиненого

ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який згідно зі ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, передумовою застосування до засудженого інституту умовно-дострокового звільнення є фактичне відбуття ним не менше половини строку покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.
Відповідно до характеристики Маневицької виправної колонії (№ 42) на засудженого ОСОБА_7 від 20.12.2021, початком строку є 19.09.2017, а кінцем 27.09.2023 (а.п.10).

Згідно з положеннями ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Частиною 1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

На думку суду апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 , місцевий суд вказаних вимог закону дотримався.

Як вбачається із характеристики Маневицької виправної колонії (№ 42) на засудженого ОСОБА_7 від 20.12.2021, він допускає порушення встановленого режиму відбування покарання, за що два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення не зняті та не погашені. За сумлінну поведінку та участь у роботах по благоустрою установи три рази заохочувався адміністрацією установи. На виробництві установи на даний час не працевлаштований. Вину у вчиненому злочині за вироком суду не визнав. 08.06.2021 комісією установи відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення (а.п.10).

З довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_7 убачається, що на нього було накладено 11 стягнень, з яких 9 погашено та 5 заохочень (а.п.11).

Згідно з дослідженої в суді першої інстанції особової справи № 85-О-20, засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 вересня 2017 року, до Маневицької ВК (№42) прибув 16 листопада 2020 року, на виробництві установи не працевлаштований. За час відбування покарання за сумлінну поведінку та участь у роботах по благоустрою установи отримав п`ять заохочень (5 липня 2019 року, 9 січня 2020 року, 5 квітня 2021 року, 6 липня 2021 року, 6 жовтня 2021 року). Однак, допускав порушення встановленого режиму відбування покарання, за що дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення на даний час погашені.
Таким чином, матеріалами провадження підтверджується той факт, що засуджений своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доказів, які знаходяться в матеріалах провадження, а саме: характеристики засудженого ОСОБА_7 і наявності у нього не погашених стягнень, та не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.
З огляду на вище викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що підстави для скасування ухвали місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді