Справа № 343/1078/17
Провадження № 11-кп/4808/111/22
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою зі змінами заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2021 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Долина Івано-Франківської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , громадянку України, українку, непрацюючу, з вищою освітою, одружену, яка має на утриманні одну малолітню дитину, депутатом не обиралася, являється особою з інвалідністю 2-ї групи, раніше судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року, визначивши остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 15 (п`ятнадцять) днів.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 1 (одного) року 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Покладено на ОСОБА_7 передбачені ст. 76 КК України обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертизи в розмірі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 09 копійок.

Вирішено питання про речові докази,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі зі змінами просить вирок змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 2 ст. 389 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. Покласти на ОСОБА_7 передбачені ст. 76 КК України обов`язки, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченої, вважає вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.
Вказує, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту, суд не врахував, що у ОСОБА_7 на утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_9 , 2013 року народження. Посилається на те, що покарання у виді арешту або обмеження волі щодо обвинуваченої ОСОБА_7 не може бути застосовано в силу прямої дії ч. 3 ст. 60 КК України та ч. 3 ст. 61 КК України. Зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, вчинене ОСОБА_7 в період з 16 лютого 2017 року по 22 червня 2017 року, коли її син не досягнув віку 7 (семи) років, а тому жодне покарання, з передбачених санкцією кримінального закону не могло призначене ОСОБА_7 .
Зауважує, що покарання у виді арешту призначено ОСОБА_7 також за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, хоча санкція вказаної статті крім арешту та обмеження волі також передбачає покарання у виді позбавлення волі. За цим епізодом вважає призначення покарання у виді позбавлення волі таким, що не відповідає особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Вказує, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , є щире каяття, активне сприяння у розкриттю деяких кримінальних правопорушень, відшкодування завданих збитків. На його думку, за наведених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України необхідно перейти до покарання, не передбаченого санкцією цієї статті та призначити покарання у виді штрафу.
Також, звертає увагу, що ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2021 року клопотання старшого інспектора Калуського РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» задоволено, ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року у виді громадських робіт, у зв`язку з визнанням її особою з інвалідністю ІІ групи. Доводить, що у зв`язку з до обвинуваченої не можуть бути застосовані положення ст. 71 КК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 , будучи засудженою до покарання у виді громадських робіт, ухилилась від відбування цього покарання, повторно таємно викрала чуже майно, тобто повторно вчинила крадіжки, та здійснила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_7 , згідно з вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області 29 грудня 2016 року, який набрав законної сили, засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді громадських робіт. Вона ознайомлена працівниками Долинського РС КВІ з порядком відбування покарання та попереджена про настання кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 389 КК України, у разі ухилення від відбування вказаного виду покарання. 15 лютого 2017 року ОСОБА_7 отримала направлення № 259 у КП «Комунгосп» для відбуття покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, відповідно до якого повинна була приступити до роботи 16 лютого 2017 року. Однак з метою ухилення від його відбування, діючи умисно, з 16 лютого 2017 року по 22 червня 2017 року ОСОБА_7 не з`явилася до КП «Комунгосп», що в м. Долина, та не приступила до виконання суспільно корисної праці, тим самим ухилилася від відбування громадських робіт строком 120 годин.

Крім того, будучи засудженою за вчинення кримінального правопорушення проти власності, ОСОБА_7 на шлях виправлення не стала та знову вчинила корисливі злочини:

Так, 12 червня 2017 року о 18.30 год. вона зайшла в приміщення магазину «Біжутерія», який належить ПП ОСОБА_10 та знаходиться в АДРЕСА_3 . На робочому столі крамниці ОСОБА_7 побачила гаманець з грошима, який вирішила викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне вчинення крадіжки, перебуваючи в приміщенні вказаного магазину, шляхом вільного доступу, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, скориставшись та пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, із столу магазину ОСОБА_7 взяла належний ОСОБА_10 гаманець, з якого таємно викрала грошові кошти у сумі 700 гривень. Після вказаних дій вона поставила гаманець на стіл та вийшла з приміщення магазину, чим довела свій умисел до кінця, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену вище суму.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_7 18 червня 2017 року о 19.30 год. зайшла в приміщення магазину «Ватсонс», який знаходиться в приміщенні ТЦ «Кошик», що в м. Долина по просп. Незалежності, 3А, та належить ТОВ «ДЦ Україна», де вирішила повторно вчинити крадіжку чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне вчинення крадіжки, перебуваючи в приміщенні вказаного магазину, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись та пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, із полиць магазину таємно викрала засоби гігієни, а саме: одну пляшку гелю для душу «Палмолів», вартістю 103 гривні, дві пляшки гелю для душу «Нівеа», вартістю по 97 гривень 50 копійок кожна, на суму 195 гривень, дві пляшки гелю для душу «Нівеа», вартістю по 53 гривні 95 копійок кожна, на суму 107 гривень 90 копійок, дві пляшки рідкого мила «Даф», вартістю по 55 гривень 95 копійок кожна, на суму 111 гривень 90 копійок, дві зубні щітки «Річ», вартістю по 69 гривень 25 копійок кожна, на суму 138 гривень 50 копійок, зубну щітку «Парадонтакс», вартістю 63 гривні 50 копійок, дві пляшки ополоскувача для ротової порожнини «Гістерін», вартістю по 68 гривень 95 копійок кожна, на суму 137 гривень 90 копійок, два тюбика зубної пасти «Лакалут», вартістю по 41 гривні 95 копійок кожна, на суму 83 гривні 90 копійок, гель для інтимної гігієни «Лактацид», вартістю 84 гривні 95 копійок, одну упаковку тампонів «ОБ», вартістю 70 гривень 95 копійок, одну упаковку тампонів «ОБ», вартістю 41 гривень 50 копійок, одну упаковку тампонів «Котекс», вартістю 46 гривень 95 копійок, три упаковки тампонів «Котекс», вартістю по 43 гривні 95 копійок кожна, на суму 131 гривень 85 копійок, три упаковки тампонів «Котекс», вартістю по 26 гривень 25 копійок кожна, на суму 78 гривень 75 копійок, крем для обличчя «Гарнієр», вартістю 139 гривень. Всього викрала майна на загальну суму 1535 гривень 55 копійок, після чого викрадені речі поскладала в сумку та направилася до виходу вказаного магазину, однак свій злочинний намір до кінця не довела з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана адміністратором магазину «Ватсон».

25 листопада 2017 року приблизно о 18.17 год. в м. Долина по вул. Грушевського, 20, ОСОБА_7 зайшла в приміщення магазину «Єва», який належить ТзОВ «Руш», де у неї виник умисел на повторне вчинення крадіжки товару, розташованого на вільних у доступі для покупців полицях. Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки, 25 листопада 2017 року в період часу з 18.17 год. по 18.35 год., перебуваючи у вказаному магазині, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, скориставшись та переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, зі стелажу з парфумами таємно викрала жіночі парфуми марки «Арман Бейзі ін Ред», вартістю 849 гривень, та марки «Арман Бейзі ін Ред ТЕСТЕР», вартістю 944 гривні, зі стелажу з побутовою хімією - засіб від нальоту і бруду марки «"Сіліт Бенг», вартістю 109 гривень, шість змінних універсальних аромаблоків 8г «Сенсація свіжість ранку» марки «Глейд», вартістю 36,99 гривень кожний, два змінні балони до автоматичного освіжувала марки «Глейд», вартістю 79,90 гривень кожний, із стелажу із одягом - набір чоловічих трусів СS-03, вартістю 99,90 гривень, із стелажу, де знаходяться засоби для доглядом за волоссям, - два лаки для волосся марки «Велла Флекс», вартістю 84,50 гривень кожний, олійка марки «Бреліл Рідкі Кристали», вартістю 193 гривні, всього майна на загальну суму 2745,64 гривень, які поскладала до сумки та покинула приміщення магазину, не розрахувавшись за товар. Маючи реальну можливість розпоряджатися викраденим, ОСОБА_7 довела свій злочинний умисел до кінця, спричинивши тим самим шкоду магазину «Єва» ТзОВ «Руш»» на загальну суму 2745,64 гривень.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_11 , представники потерпілих не з`явилися в судове засідання, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Участь обвинуваченої не є обов`язковою згідно з ч. 4 ст. 401 КПК України, від неї та її захисника заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги зі змінами, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги зі змінами, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченої ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність її вини та кваліфікація дій за статтями КК України, за якою вона визнана винуватою, у поданій апеляційній скарзі зі змінами не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор фактично оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в повній мірі не дотримався вказаних вимог закону.

Так, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.п. 3, 4, ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для зміни вироку суду першої інстанції.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, за змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції враховував, що згідно з доповіддю Долинського міськрайонного сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про ОСОБА_7 , вона проживає в АДРЕСА_2 , має на утриманні одну неповнолітню дитину, з вищою освітою, безробітна, участі у підготовці досудової доповіді не брала. Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як високі. Орган пробації прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченої без позбавлення волі або обмеження на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (в.т.ч. окремих осіб) (том 2 а.п. 102-103).
Суд першої інстанції взяв до уваги те, що згідно з матеріалами провадження обвинувачена ОСОБА_7 одружена (том 4 а.п. 49), має на утриманні малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 4 а.п. 16, 42), з 17 грудня 2018 є особою з інвалідністю ІІ групи (том 4 а.п. 47), зареєстрована в АДРЕСА_1 (том 4 а.п. 41), проживає в АДРЕСА_2 , по місцю проживання вона характеризується негативно, участі у громадському житті округу не приймає (том 4 а.п. 39), скарг на її поведінку по місцю проживання в КП «УКМ» не поступало, на обліку в психоневрологічному кабінеті Долинської ЦРЛ (теперішня КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» ДРР) не знаходиться (том 4 а.п. 40, 44), перебуває на обліку в наркологічному кабінеті (том 4 а.п. 45), знаходиться на програмі ЗПТ препаратом метадон (том 4 а.п. 48), депутатом не являється (том 4 а.п. 46). Медичні довідки ОСОБА_7 , висновок центральної ЛКК КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» ДМР (том 2 а.п. 85-87, 112, 117, 118, том 4 а.п. 64) свідчать про незадовільний стан здоров`я обвинуваченої та підтверджує наявність у неї тяжкого захворювання.
Також, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 272/2019 від 02 грудня 2019 року КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я», ОСОБА_7 будь-якими психічними розладами, недоумством чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає і не страждала на період часу, що відноситься до інкримінованих їй протиправних дій, виявляє ознаки РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, на даний час під клінічним наглядом на замісному режимі, що згідно МКХ-10 F 11.22. на період часу, що відноситься до інкримінованого їй злочину ОСОБА_7 перебувала і перебуває на даний час в стані, при якому здатна в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертна ОСОБА_7 не потребує (том 4 а.п. 51-54).
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння у розкриттю деяких кримінальних правопорушень, відшкодування завданих збитків.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції відніс рецидив злочинів.
Крім того, суд першої інстанції враховував те, що ОСОБА_7 була засуджена вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року до покарання у виді 120 годин громадських робіт, яке не відбула.
В той час, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці належним чином не врахував, що на її утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 4 а.п. 16, 42).
Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, вчинене ОСОБА_7 в період з 16 лютого 2017 року по 22 червня 2017 року, коли її син не досягнув віку 7 (семи) років.
Санкція ч. 2 ст. 389 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.
За приписами ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років, а у відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до обвинуваченої ОСОБА_7 не може бути засновано жодне покарання з передбачених санкцією кримінального закону - у виді арешту або обмеження волі.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року Суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
З огляду на наведене, на думку суду апеляційної інстанції, за ч. 2 ст. 389 КК України обвинувачену ОСОБА_7 необхідно звільнити від покарання.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді арешту на строк 6 (шість) місяців за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Разом з тим, санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що покарання у виді арешту та обмеження волі до обвинуваченої ОСОБА_7 не можуть бути засновані, та погоджується з доводами прокурора, що покарання у виді позбавлення волі не відповідатиме особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через суворість.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, враховуючи думку прокурора, дані про особу винної, а також наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що визнані судом першої інстанції такими, обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, - штрафу в розмірі в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд апеляційної інстанції вважає, що таке покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК Українивідповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України - відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає принципу індивідуалізації покарання.

Відповідно, з врахуванням сукупності обставин по кримінальному провадженню на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК Українибільш суворим за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Також, як зазначає прокурор, ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2021 року клопотання старшого інспектора Калуського РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» задоволено, ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року у виді громадських робіт, у зв`язку з визнанням її особою з інвалідністю ІІ групи.

Згідно з ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_7 звільнена від подальшого відбування покарання у виді громадських робіт за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2016 року, суд апеляційної інстанції вважає, що до неї не можуть бути застосовані положення ст. 71 КК України.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, враховуючи ступінь тяжкості, обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу винної, обставини, які пом`якшують відповідальність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень;
за ч. 2 ст. 389 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з випробуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4