ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1340/22 Номер провадження 11-кп/814/2220/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000365 від 08.04.2022 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Харкова, тимчасово не працююча, ромської національності, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше засуджена:

- 14.02.2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, зарахувати термін з 01.02.2019 року по 14.02.2019 з розрахунку 1 день, день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-24.02.2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі, зарахований термін з 01.02.2019 року по 04.02.2020 року включно 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. 10.11.2020 року Харківським Апеляційним судом ст..72 ч. 5 КК України зараховано термін з 01.02.2019 по 10.11.2020 року включно 1 день переднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 10.11.2020 року, 18.02.2022 року звільнена з місць позбавлення волі ДУ «Надержинщинської виправної колонії (№65)» за відбуттям строку покарання.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора Новабаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2022 року, - В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 місяців.

По справі вирішено питання речових доказів відповідно до ст. 100 КК України.

Згідно ухвали Київського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2022 року уточнено вирок Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2022 року, а саме вказано, що запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити попередній у виді тримання під вартою.

За вироком суду, 07 квітня 2022 року близько о 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 знаходячись на вулиці Ярославській у м. Харкові, де остання побачила торгівельний кіоск, який належить ТОВ «Аттіка - 2007», у якого було пошкоджено скло з фронтального боку, та в цей час у неї виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, що введений на підставі указу № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, повторно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 підійшла до торгівельного павільйону ТОВ «Аттіка - 2007», який розташований за адресою: м. Харків вул. Ярославська, 1/29, усвідомлюючи, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, через пошкоджене скло, руками проникла до приміщення торгівельного кіоску ТОВ «Аттіка - 2007», тим самим незаконно проникла у інше приміщення, звідки таємно викрала майно, чим заподіяла ТОВ «Аттіка 2007» матеріальні збитки на загальну суму 518 гривень 00 копійок.

До початку судового засідання обвинувачена ОСОБА_7 подала заяву про відмову від поданої раніше апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог вказує на те, що зазначені у вироку обставини, що пом`якшують покарання не були зазначені в обвинувальному акті та не пред`являлись стороною обвинувачення, як такі, що пом`якшують покарання.

Крім того, вказує, що поза увагою суду залишено наявність непогашених судимостей ОСОБА_7 за вчинення злочинів проти власності, вчинення злочину через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що обвинувачена не стала на шлях виправлення.

До початку апеляційного розгляду, обвинувачена ОСОБА_7 на адресу Полтавського апеляційного суду скерували клопотання/заяву, в якому просила подану апеляційну скаргу по суті не розглядати, у зв`язку із відмовою від апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який вона засуджена, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались, і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому в цій частині вирок не перевіряється.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення в умовах воєнного стану.

Що стосується призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (в редакції Постанови Верховного Суду №11 від 06 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 з урахуванням положень ст.69 КК України місцевий суд правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Як зазначено в роз`ясненнях, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК, суд зобов`язаний зазначити у мотивувальній частині вироку не тільки те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а й врахувати мету й мотиви, якими керувалася особа при вчиненні злочину, її роль та поведінку, як під час, так і після вчинення злочинних дій тощо.

Як вбачається з вироку суду, обираючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставин, що пом`якшують покарання, до яких судом віднесено з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, і відсутність обставин, які б його обтяжували.

Твердження сторони обвинувачення про відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , не відповідають встановленим судом першої інстанції обставин провадження..

Разом з цим, посилання прокурора на те, що зазначені у вироку суду обставини, що пом`якшують покарання не були зазначені в обвинувальному акті, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки саме суд встановлює наявність чи відсутність тих чи інших обставин, які впливають та враховуються при призначення відповідного покарання.

Під час розгляду у суді першої інстанції та апеляційного перегляду обвинувачена ОСОБА_7 в повному обсязі визнала свою винуватість у кримінальному правопорушенні, виражала щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, цілком усвідомила протиправність вчиненого нею діяння, зобов`язалася в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки. Крім цього зазначила, що кіоск, з якого вона викрала майно, знаходиться в зоні активних бойових дій, та був пошкоджений вибухом, що спокусило її здійснити крадіжку

При цьому, колегія суддів враховує відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме те, що остання хоча раніше і судима, однак повністю відбула попереднє покарання.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені пом`якшуючі покарання обставини з урахуванням незначної вартості викраденого майна, та підтвердженого матеріалами провадження діагнозу про тяжке невиліковне захворювання, а саме ВІЛ-інфекції ІІ клінічної стадії та наявності залишкових змін після вилікуваного туберкульозу легень, що в цілому вказує про незадовільний стан здоров`я обвинуваченої, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а відтак на думку колегії суддів, є підставами для застосування положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді арешту.

На переконання колегії суддів, таке покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У зв`язку з викладеним апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання є законним та обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Новабаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженій, яка тримається під вартою, з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4