Справа № 585/1132/20
Номер провадження 1-кс/585/289/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2022 року м.Ромни

Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни заяву захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 у розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 16 травня 2022 року, при розгляді кримінального провадження по суті, захисник ОСОБА_4 заявила відвід судді ОСОБА_6 про що надала письмову заяву, підписану нею та обвинуваченим. В обґрунтування відводу в заяві вказано, що попереднє судове засідання по розгляду кримінального провадження відбулось 21.02.2022 року та в судовому засіданні допитувались свідки сторони захисту з метою встановлення обставин щодо заявленого цивільного позову в кримінальному провадженні. Під час допиту свідка ОСОБА_7 та з`ясування обставин, що були зазначені ОСОБА_8 в цивільному позові, а саме щодо поведінки та стану ОСОБА_9 з приводу смерті ОСОБА_10 , після того, як він прибув додому після лікарні, головуючий суддя ОСОБА_6 , виявляючи зацікавленість, упередженість та явно виявляючи завчасно, до прийняття рішення в даному кримінальному провадженні, обвинувальний ухил, практично у вказаному судовому засіданні надаючи оцінку наданим свідком пояснень, почала його провокувати питаннями щодо того, який у неї «зараз настрій», при цьому посміхалася і свідок відповів, що напевне суддя має нормальний настрій, на що головуючий суддя заперечила та повідомила, що у неї дуже поганий настрій в зв`язку з тим, що вночі її донька була вимушена знову від`їхати в Німеччину, оскільки, ховається від війни. Вказані обставини підтверджуються копією технічного запису судового засідання від 21.02.2022 року. Сторона захисту вважає таку поведінку головуючого судді неприпустимою та відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст.75 та ч.4 ст.80 КПК України звертається з заявою про відвід головуючого судді, оскільки, підстави для відводу судді стали відомі в судовому засіданні 21.02.2022 року та після вказаної дати судові засідання більше не відбувались.
Попередньо відвід головуючому судді ОСОБА_6 вже був заявлений з підстав, визначених ст.76 КПК України, але в його задоволенні було відмовлено, що вкотре підтверджує факт особистої зацікавленості судді в розгляді даного кримінального провадження.
Після початку російської агресії відносно нашої держави, а саме з 24.02.2022року судом було призначено судове засідання на 26.04.2022року, в яке захисником було направлено клопотання про відкладення розгляду справи, що було вмотивовано тим, що 24 лютого 2022року російська федерація розпочала повномасштабну війну з нашою державою в зв`язку з чим відбуваються активні бойові дії на території Сумської області існує небезпека повторного вторгнення рашистів та постійно органи державної влади попереджають про повітряну тривогу, пов`язану з загрозою авіаударів та артобстрілів, яка передбачає негайне переміщення в укриття. Також, захисник зазначала, що транспортне сполучення між містом Суми, де знаходиться адвокат та містом Ромни, де знаходиться суд та підзахисний, транспортне сполучення не відновлено та прибуття до суду є небезпечним для життя та здоров`я в зв`язку з чим просила відкласти розгляд справи на інший день та час після закінчення дії воєнного стану в нашій державі. Але, не зважаючи на отримане клопотання, головуючий суддя ОСОБА_6 відклала розгляд справи на 16.05.2022року, хоча дія воєнного стану за Указом Президента України №259/2022, що затверджений Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 «Про продовження дії воєнного стану в Україні» - продовжена до 25.05.2022 року, а також почала погрожувати ОСОБА_5 тим, що в разі неприбуття захисника в судове засідання 16.05.2022 року, вона призначить йому іншого захисника з безоплатної правової допомоги і продовжить розгляд кримінального провадження. Підтвердженням такої поведінки головуючого судді є пояснення мого підзахисного та коментарі, які у мережі Фейсбук написав ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , при цьому в принизливій для людини і громадянина, не лише мене, як адвоката, формі. Березняк слово суддя написав з великої літери, а прізвище, ім`я та по батькові захисника з маленької та ще й в лапках, що свідчить про те, що між ОСОБА_13 та «Суддею» існують домовленості щодо порушення прав ОСОБА_14 на захист і підтверджується скріншотами, зробленими з вказаної мережі Фейсбук та копією технічного запису судового засідання від 26.04.2022року. Але, я думаю, що такі висловлювання ОСОБА_13 та його друзі пишуть не з «великого ума» (напевне погано вчився в школі), а суддя їм підіграє, вказуючи на те, що «процес буде відбуватись незалежно від місця перебування адвоката». При цьому, жодного слова про те, що захисник виїхала за кордон - клопотання захисника не містило, оскільки, таких подій не відбувалось, а, напевне, про це повідомила Березняку «Суддя». Така поведінка судді є неприпустимою та такою, що порушує право ОСОБА_5 на захист та право адвоката на здійснення адвокатської діяльності, оскільки, клопотання захисника про відкладення розгляду справи на період до закінчення воєнного стану з метою збереження та захисту життя і здоров`я як захисника так і осіб, що мають прибути в судове засідання є обгрунтованим, а нехтування основоположними правами та свободами людей є просто цинічним в той час, як свою доньку головуючий суддя ховає від війни у Німеччині, оскільки, у будь-якому разі, при існуванні воєнного стану в нашій державі, не підлягають обмеженням такі права, як право на життя, заборона катувань та такого, що принижує гідність, поводження і покарання, заборона рабства, право на свободу думки, совісті та релігії, а також право на справедливий суд. Права людини повинні бути забезпечені та здійснюватися без обмежень, незалежно від обставин. Конфлікт, а в даному випадку війна, не може бути підставою для відмови від прав і скасування відповідних зобов`язань щодо них. Конституційні права і свободи людини і громадянина, у тому числі право кожного на професійну правничу допомогу, не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ст. 64 Конституції України. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів (стаття 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Подання адвокатом клопотання до суду в інтересах клієнта є виконанням його професійної діяльності, пов`язаної із застосуванням законних засобів захисту прав та законних інтересів у суді. Натомість, погрози головуючого судді щодо призначення іншого адвоката - є перешкоджанням такій діяльності адвоката, що свідчить про перешкоджання реалізації повноважень адвоката, втручання в його діяльність та здійснення тиску на нього та є суддівським тиском за для примушення обвинуваченого ОСОБА_14 відмовитись від захисника, а фактично відмовитись від свого конституційного права на професійну правничу допомогу. Тим більше, ст.49 КПК України визначає випадки залучення захисника судом для здійснення захисту за призначенням та у вказаний в цій статті Кодексу перелік підстав не містить такої підстави, я неприбуття в судове засідання захисника з поважних причин, якою є війна, що несе загрозу та небезпеку життю та здоров`ю. Але, нехтуючи вказаними нормами кримінально - процесуального права, головуючий суддя ОСОБА_6 , вводячи в оману ОСОБА_5 , щодо підстав та порядку залучення іншого захисника, висловила такі свої наміри, які Суховій сприйняв як правдиві та реальні. Означена в статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» заборона на втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності спрямована перш за все на безперешкодне надання професійної правничої допомоги та забезпечення високого рівня якості і ефективності надання професійної правничої допомоги та є однією з гарантій права кожного на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Водночас, право на професійну правничу допомогу є невід`ємною складовою права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції) та права на судовий захист (стаття 55 Конституції України). В свою чергу, відповідно до статті 8 Конституції України, право на справедливий суд є елементом верховенства права. В тому числі, вказаною нормою Закону державою гарантована охорона життя, здоров`я, честь і гідність адвоката та членів його сім`ї, а посягання на них тягнуть відповідальність, передбачену законом. Пунктом 7 ч.1 ст.23 Закону - адвокату гарантується право на забезпечення безпеки під час участі у кримінальному судочинстві в порядку, встановленому законом. Висловлюючи такі погрози щодо призначення іншого захисника головуючий суддя перетворює судовий процес на формальну процедуру з метою якнайшвидшого прийняття обвинувального вироку. Конституцією України кожному гарантується право на отримання професійної правничої допомоги. Як одне з найбільш значущих, дане право проголошується в міжнародно-правових актах (стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 5 і 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод). В ідеальній Україні, яку ми всі хочемо бачити, є ідеальні судді, які повністю виправдовують довіру громадян. Європейська конвенція про захист прав людини стверджує, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом. Незалежність суддів є прерогативою, що надається не на користь власних інтересів судів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. Усім відомо, що судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Кодекс суддівської етики говорить, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але й бути вільними від цього в очах розумного спостерігача. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» за № 3477-1V від 23.02.2016 року, із змінами і доповненнями, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Білуха проти України» (заява № 33949/02 від 09.11.2006 року), «Ветштайн проти Швейцарії», «Микаллеф проти Мальти», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому, кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в упередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів в учасників судового процесу. Ці правила направлені також на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» охоплює три основні елементи: 1) наявність «суду», який встановлений відповідно до закону і відповідає вимогам незалежності і неупередженості; 2) наявність у суду достатньої компетенції для вирішення всіх аспектів спору чи обвинувачення, до яких застосовується ст.6 Конвенції; 3) особа повинна мати доступ до такого суду. Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, допускається відвід (самовідвід) судді у тому випадку, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в упередженості судді". Отож, ...кожний суддя, у відношенні якого миються щонайменші сумніви в упередженості, зобов`язаний вийти з процесу... " Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної Ради Європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість і з боку суддів. При винесенні рішень у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме - вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу/самовідводу, якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які виключають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildr Case, заява № 11/1987/134/1 88. § 48). Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46). Так у рішенні 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти», на яку вказав ОСОБА_2 , ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallefv. Malta, заява № 17056/06, § 98). Таким чином, достатньою підставою для відводу/самовідводу є обгрунтоване припущення про існування ризику того, що суддя в силу впливу певних факторів може бути необ`єктивним і упередженим. Наведене свідчить про те, що підставою для відводу/самовідводу не обов`язково має бути беззаперечно доведений факт не об`єктивності чи зацікавленості судді. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведеним. В своєму Рішенні № 45 від 13 серпня 2018 «Щодо заходів для забезпечення дотримання принципу рівності перед судом і законом» Рада суддів України зауважує: «звернути увагу суддів на необхідності неухильного дотримання Кодексу суддівської етики та вимог процесуальних законів та норм матеріального права, рішень ЄСПЛ під час здійснення правосуддя. Судова діяльність та поведінка судді має бути взірцем чесного, добросовісного, толерантного, кваліфікованого і справедливого служіння народу України». Отже, довіра до суду, судочинства і правосуддя в цілому, має базуватись виключно на засадах чіткого дотримання і виконання норм чинного законодавства, і в першу чергу Конституції України, в сукупності їх відповідності чинним міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і які є частиною національного законодавства України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримала заяву про відвід судді та її обґрунтування, просила задоволити.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заяву і просив задоволити.
Прокурор вважав що підстави для відводу судді відсутні і в задоволенні заяви слід відмовити.
Потерпілий та його представник до суду не прибули. Представник потерпілого ОСОБА_15 надав заперечення в яких вказав, що 16.05.2022 під час судового засідання по справі захисником ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5 подана заява про відвід судді ОСОБА_6 (далі - Заява). В обґрунтування своєї заяви адвокат ОСОБА_16 зазначив, що головуюча суддя ОСОБА_6 припустилась чисельних порушень чинного законодавства на користь сторони обвинувачення та потерпілої сторони, нехтуючи загальними засадами кримінального провадження (ст. 7 КПК України), оскільки згідно ст. 75 КПК України суддя не має права брати участь у кримінальному провадженні «... 4) за наявності інших обставин, які викликають сумніву його неупередженості» (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України). Доводи сторони захисту щодо упередженості та необ`єктивності дій головуючого судді ОСОБА_6 у справі полягають у наступному, зокрема в тому, що на думку сторони захисту головуючий суддя: діє в інтересах потерпілої сторони, неодноразово неетично висловлювалася в адресу сторони захисту та обвинуваченого і свідків на стороні захисту, чинить перешкоди стороні захисту, не задовольняє клопотання сторони захисту зокрема про відкладення справи. Категорично не згодні з даною заявою. Обставинами, на які посилається захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 у своїй заяві про відвід судді, є передбаченими у п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України як інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості останнього. У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.; (далі - Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6). У ряді рішень Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) намагається більш широко підходити до вирішення питання щодо впливу «досудової» діяльності судді на рівень безсторонності суду. Так, у справі «Нортіер проти Нідерландів» ЄСПЛ зауважив, що «один лише факт про те, що суддя приймав рішення на досудовому етапі не можна вважати підставою для сумнівів щодо його безсторонності; основне значення у справі мають обсяг і характер цих рішень. У справі «Сен-Марі проти Франції» двоє з трьох членів суду раніше приймали рішення про відмову у звільненні заявника з-під варти, що не було визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки попереднє рішення обмежувалося лише короткою оцінкою представлених фактів з метою встановити, чи є обґрунтованими підозри поліції та чи дають вони підстави побоюватися, що обвинувачений втече з-під варти. На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України» було констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Цим рішенням Європейським судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього. Зі змісту ст. 6 Конвенції неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «Мікаллеф проти Мальти», п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69). Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Згідно пунктів 1, 2 ч. 7 ст. 56 зазначеного Закону суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів. Відповідно до ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікувавши зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. У справі «Преда і Дардарі проти Італії» Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція. У разі ж незгоди з винесеним по справі рішенням чи ухвалою, сторона по справі не позбавлена можливості оскаржити постановлене по справі рішення чи ухвалу у порядку і строки, визначені чинним процесуальним законом. Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону. Таким чином, в руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції». Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді. Отже, існує презумція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами. Таким чином, визначаючись щодо наявності підстав для відводу судді за даним кримінальним провадженням, суддя враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. З огляду на зазначене вище, ЄСПЛ у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи. Поведінка судді при розгляді цієї справи також не може бути предметом дослідження, оскільки фактично такого розгляду не відбувалося. З огляду на зазначене, робити висновки щодо упередженого ставлення до обвинуваченого у конкретно визначеній справі, саме через призму суб`єктивного критерію безсторонності, не виявляється за можливе. Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність судді презюмується. Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів). Таким чином, на їх думку, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18). Також, Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді. Наприклад, в ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення - зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення». Крім цього, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Таким чином, за окремою підставою відводу визначеною саме як наявність «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді», особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Сумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.
На підтвердження своїх доводів зазначив наступні факти: Захисником ОСОБА_4 вже заявлявся відвід судді ОСОБА_6 та прокурору по справі з аналогічних підстав (непогодження із процесуальними рішеннями головуючого судді). Доказами підтвердження цих фактів є відповідні заяви, а також ухвали суду за результатами розгляду (знаходяться в матеріалах справи). Вважає всі посилання захисника адвоката ОСОБА_4 на вислови головуючого судді ОСОБА_6 є ничим інакшим як її оціночними судженнями спрямованими на заплямовування ділової репутації з особистих мотивів головуючого судді ОСОБА_6 . Також просить врахувати що дана справа знаходиться на стадії дослідження доказів сторони захисту. На їх думку сторона захисту створює перешкоди у здійсненні правосуддя, зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування процесу, що є недопустимим. Звертає увагу на ч.4 ст. 81 КПК України «Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду». Прокурор, потерпілий та його представник адвокат ОСОБА_15 жодним чином не впливали на головуючого суддю ОСОБА_6 , і не здійснювали тиск на суд, не перебувають у родинних чи інших близьких відносинах із головуючим суддею ОСОБА_6 . За таких обставин, докази упередженості судді ОСОБА_6 у розгляді справи відсутні. Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, вважає, що заява про відвід головуючого судді ОСОБА_6 є необгрунтованою, безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні заяви про відвід.
Суддя ОСОБА_6 повідомлена про час та місце розгляду заяви по відвід, свою позицію щодо вирішуваної заяви не повідомила.
В провадженні Роменського міськрайоного суду Сумської області з травня 2021 року перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Головуючим суддею в даному провадженні, згідно протоколу авторозподілу визначено суддю ОСОБА_6 . З матеріалів провадження вбачається що судовий розгляд кримінального провадження, на даний час не закінчений, триває стадія дослідження доказів.
Відповідно пунктів 3), 4) частини 1 статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які виключають сумнів у його неупередженості.
Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».
Вислухавши думку учасників, вивчивши матеріали додані до заяви вважаю, що підстави для задоволення заяви про відвід судді відсутні. Такий висновок суду склався у зв`язку з тим, що відсутні будь-які об`єктивні дані що суддя ОСОБА_6 чи її родичі заінтересовані в результатах провадження. У суду, який розглядає відвід, відсутні будь-які об`єктивні підстави вважати що твердження сторони захисту є об`єктивними, у зв`язку з чим дані твердження суд не може взяти до уваги і покласти їх в основу рішення.
Що стосується тверджень сторони захисту про «погрози» з боку судді її підзахисному - ОСОБА_5 , про призначення захисника з центру надання безоплатної правової допомоги, суд вважає що такі дії судді ніяким чином не можуть вважатися «погрозами», в даному випадку суд діяв в межах чинного законодавства і виходив саме з тих підстав, що захисник має приймати участь в даному провадженні і якщо підзахисний не має можливості забезпечити участь захисника, з яким укладено угоду, суд, сприяючі забезпеченню права на захист, призначає безкоштовного захисника. Воєнний стан в Україні діє і загрозу небезпеки не можна повністю відкидати. В той же час в м.Ромни, де відбувається розгляд кримінального провадження та на підступах до міста Ромни, протягом квітня-травня 2022 року активні військові дії не проводилися, ворожі окупанти на території Сумської області відсутні. Слід також відмітити що Роменський міськрайонний суд не припиняв роботу навіть в умовах коли місто Ромни перебувало у фактичному оточенні, оскільки на дорогах до міста певний час були встановлені ворожі блок-пости, не зважаючи на що судді, що мають повноваження, в тому числі суддя ОСОБА_6 , щоденно ходили на роботу. Крім цього, суд діє з урахуванням рекомендацій Верховного Суду, який вимагає не зупиняти роботу судів та забезпечувати доступ громадян до правосуддя. За вказаних обставин суд не може вважати вимоги судді ОСОБА_6 про необхідність прибуття до суду для проведення судових розглядів неправомірними. Те, що обвинувачений ОСОБА_5 обрав захисника ОСОБА_17 , місце діяльності якої розташоване на відстані 100 км від м. Ромни є його правом, але його обов`язком є забезпечення прибуття захисника до суду, оскільки саме він укладав угоду на надання правової допомоги і сплачує захиснику кошти за надання послуг. А відповідно захисник повинен виконувати свою частину угоди і забезпечувати належний та своєчасний захист підзахисного. Окремо слід відмітити і ту обставину, що в даному кримінальному провадженні, є сторона обвинувачення та потерпілий, які бажають якнайшвидшого вирішення справи, а суд, при розгляді провадження повинен враховувати і цю обставину. Крім цього, існує визначення «розумний строк» розгляду кримінального провадження, за порушення якого, в першу чергу відповідальність буде нести головуючий суддя.
Стосовно тверджень сторони захисту про те, що при допиті свідка суддя посміхалася і задавала свідку запитання про свій настрій, жодним чином не свідчать про її упередженість чи необ`єктивність, тим більше допитувався свідок сторони захисту. Також прослуханого в судовому засіданні звукозапису вбачається, що саме захисник запитувала у свідка про настрій потерпілого, а суддя задавала вже в контексті отриманих даних.
При цьому суд відмічає що допит свідка, який з точки зору сторони захисту свідчить про заінтересованість судді відбувся в лютому 2022 року, проте з того часу, протягом майже трьох місяців відвід судді не був заявлений. І хоча сторона захисту стверджує що відвід не заявлявся у зв`язку з тим що не було судових засідань, такі її твердження суперечать фактичним даним, тому що сам захисник у заяві стверджує що відбувалися судові засідання в ході яких головуючий суддя з`ясовував питання участі у справі захисника. Крім цього, на думку суду, захиснику має бути відомо що заява про відвід судді має бути подана за наявності підстав, з моменту коли такі обставини стали відомі, і для заявлення відводу судді не має жодної потреби чекати судового засідання, тому що така заява передається на розгляд іншому судді, тому для вирішення відводу достатньо було спрямувати письмову заяву до канцелярії суду.
Інші, вказані захисником обставини, на думку суду також не можуть бути взяті до уваги, через відсутність доказів їх об`єктивності.
Отже, заява про відвід судді задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 75, 81 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 у розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено о 8 годині 15 хвилин 26 травня 2022 року.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1