ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/313/22 Справа № 183/371/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року про накладення арешту на майно,
за участю секретаря ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучене 24 січня 2022 року під час огляду місця події на ділянці місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме транспортний засіб марки «ВАЗ 210990» д.н.з. НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M30s» чорного кольору з метою збереження речових доказів.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що слідчий у своєму клопотанні довів необхідність накладення арешту на це майно, яке є тимчасово вилученим та постановою слідчого визнане речовим доказом у цьому провадженні, тому з метою запобігання ризикам його приховування, знищення, псування, знищення, перетворення, відчуження та збереження наклав арешт на зазначене майно.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається на те, що рішення слідчого судді постановлене з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Апелянт зазначає, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуте без його участі та про час його розгляду він належним чином не повідомлявся. Поряд з цим зазначає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не було належним чином розглянуто судом. Апелянт вказує на те, що клопотання взагалі не містить підстав, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт вилученого майна, та у ньому не зазначено документів, які підтверджують право власності на них. Водночас, зазначає, що у цьому клопотанні відсутні будь-які докази, які підтверджують причетність арештованого майна до вчиненого злочину та не зазначено мету накладення такого арешту, що свідчить про те, що висновки суду не підтвердженні доказами у цьому провадженні. До того ж, зазначає, що у цьому провадженні жодній особі не вручено повідомлення про підозру, що свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно.
Разом з тим, апелянт звертає увагу й на те, що вилучений автомобіль, є єдиним джерелом доходу його родини, тому обмеження його прав є неспіврозмірним із потребами досудового розслідування, однак суд не врахував вищенаведені обставини, які, на думку апелянта, могли б вплинути на законність та справедливість прийнятого рішення, через що, ухвала суду підлягає скасуванню.

Апелянт, його захисник та прокурор до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду скарги, клопотання про відкладення судового розгляду не надходило, тому, враховуючи вимоги ст.ст. 172, 405 КПК України, суд важає за можливе розглянути провадження за відсутності його учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з цим, у відповідності до ч 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Частиною 2 статті 167 КПК України, визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано в повній мірі.
Так, 24.01.2022 слідчим СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої поблизу буд. АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено транспортний засіб марки «ВАЗ 210990» д.н.з. НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M30s» чорного кольору.
Цього ж дня, внесені відомості до ЄРДР за № 0000078 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Постановою слідчого від 24.01.2022 вилучене в ході огляду майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.
У межах цього провадження, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням, в якому посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна з метою збереження речових доказів.
Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно, перелік якого зазначений у клопотанні органу досудового розслідування.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого в цій частині, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик, зокрема приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що підлягає арешту.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу, зазначених в ст. 98 КПК України, визнано ним органом досудового розслідування, що відповідно до ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту на майно.
На переконання колегії суддів, слідчим в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено, що майно, яке підлягає арешту, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а ризики, визначені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, є реальними.
Ці обставини спростовані апелянтом в апеляційній скарзі не були.
Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_7 з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на зазначене в ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності судового рішення, слід визнати необґрунтованими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року про накладення арешту на майно - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4