Провадження № 1-кп/344/664/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючої-судді Ковалюк І.П.,

з участю:

секретарів судового засідання Литвин Х.В., Ярової І.В.,

Кочержук З.В.,

прокурора Торованина С.В.,

захисника Камінського І.П.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3

законних представників потерпілих ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 вчинив кримінальний проступок - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, за наступних обставин.

Так, 11 вересня 2021 року близько 17 год, неповнолітній потерпілий ОСОБА_2 , разом із своїми ровесниками ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , прогулювались неподалік ліцею №22, що по вул. Івана Павла II, 24, в м. Івано-Франківську. Близько 20 години вони направились додому, оскільки побачили, що вже темніє. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_8 побігли в сторону «АТБ-Маркету», що по вул. Івана Павла II, в м. Івано-Франківську, але пробігши певну дистанцію вирішили перепочити та зупинились біля одного із під`їздів будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 . В цей момент до них підійшов ОСОБА_1 та спитав чому вони тут бігають, Оскільки запитання ОСОБА_1 було проігноровано, його це сильно розлютило. Тоді ОСОБА_1 діючи умисно, грубо порушуючи порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, відчуваючи перевагу над потерпілими у фізичній силі, наніс ОСОБА_3 , удар кулаком правої руки в область плеча, від якого останній впав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_1 наніс один цілеспрямований удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_2 , в наслідок якого останній впав на асфальт. Не припиняючи свої незаконні дії, проявляючи зверхність та вседозволеність, бажаючи принизити підлітків, діючи з особистою зухвалістю ОСОБА_1 знову підійшов до ОСОБА_3 та наніс йому удар кулаком правої руки в область обличчя, після чого повернувся до ОСОБА_2 та наніс йому один удар кулаком правої руки в область голови. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_3 заподіяно фізичну біль, а потерпілому ОСОБА_2 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, садна в ділянці обох нижніх кінцівок, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому, вказав, що ввечері виходив з під`їзду свого будинку і побачив групу підлітків, які голосно розважалися і при цьому вживали нецензурну лексику. Він зробив їх зауваження, а коли ті почали огризатися, конфлікт переріс в бійку. Сам розуміє, що не мав застосовувати силу по відношення до них однак тоді не втримався, про що дуже шкодує. До вчиненого він ставиться критично, щиро розкаявся, просив вибачення у законних представників потерпілих. Просив суд його суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Незважаючи на визнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується показами наданими в судовому засіданні потерпілими та їх законними представниками.

Так, потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що 11.09.2021 року ввечері повертався зі своїми друзями додому, проходили повз будинок на вул. І.Павла ІІ, сміялися і дурачилися. До них підійшов обвинувачений, почав кричати на них, а в подальшому вдарив його в груди, а ОСОБА_9 по лиці. Вони відразу побігли додому розказати батькам, що сталося.

Потерпілий ОСОБА_3 суду пояснив, що 11.09.2021 року ввечері зі друзями проходили по вул. Івана Павла ІІ, і до них вибіг обвинувачений, почав кричати, погрожувати та битися. Вдарив його по голові і він практично не пам`ятає, як дійшов додому. Був струс головного мозку. Дома розказав батькам, що трапилося.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Визначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений згідно ст. 89 КК раніше не судимий, неодружений, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває; під час судового засідання засвідчив критичне ставлення до вчиненого; щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, його молодий вік, суд вважає необхідним і достатнім призначити покарання в межах санкції інкримінованої статті у вигляді штрафу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкцій інкримінований йому злочину у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позицію законних представників потерпілих, які просили суворого покарання для обвинувачення, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суворо його не карати та призначити покарання у виді штрафу, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу межах санкції ч.1 ст. 296 КК України. Таке покарання є достатнім, справедливим та необхідними для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільні позови не заявлялися.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 129, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначити йому покарання штраф у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речовий доказ:

-оптичний носій інформації «DVD-R» диск із записами на ньому (постанова від 25.09.2021) - зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Іванна КОВАЛЮК