Справа № 344/8262/16-к
Провадження № 11-кп/4808/160/22
Категорія ч. 4 ст. 296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000336 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 січня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 в користь держави - 5582,5 грн за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що суд, призначаючи покарання, застосував закон, який не підлягає до застосування, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнивши від призначеного покарання. Зазначає, що при цьому суд не в повній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують відповідальність, не дав їм належної оцінки. Наголошує, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 7 років позбавлення волі. Посилається на те, що ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не мотивував, які саме обставини та дані про особу, окрім тих, які враховувалися при призначенні покарання, давали підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. На його думку, суд дійшов до невірного переконання про необхідність і доцільність застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, безпідставно. Наголошує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням призвело до порушення судом принципу доцільності покарання, та особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, за таких обставин.

Так, 27 січня 2016 року приблизно о 19 год. 30 хв., неповнолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 разом із ОСОБА_7 перебували в приміщенні кафе «Амігос», що за адресою вул. Є. Коновальця, 221-А, м. Івано-Франківськ.

Через 20 хв. вказані особи вийшли на вулицю, де розмовляли між собою. В цей час до них підійшли батьки неповнолітніх дівчат - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які занепокоєні фактом спілкування їхніх неповнолітніх доньок із ОСОБА_7 , розпочали словесний конфлікт з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , який переріс у бійку між учасниками конфлікту. Дана бійка була припинена неповнолітньою ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_7 пішов у невідомому напрямку.

Приблизно через 15 хв. неповнолітні ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , разом із батьками ОСОБА_14 та ОСОБА_13 направились вздовж проїзної частини дороги вул. Коновальця в напрямку с. Опришівці Івано-Франківської міської ради. В цей час до них підійшов ОСОБА_7 , який розпочав словесний конфлікт та діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь підготовленого предмета - самозарядного пістолета марки «Zoraki», призначеного для спричинення тілесних ушкоджень, виявляючи своє зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальновизнаних норм поведінки та моралі, здійснив три постріли в ділянку ніг ОСОБА_13 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення в ділянці нижньої третини правого стегна, правого колінного суглобу та верхньої третини правої гомілки, після чого з місця події зник.

Приблизно через 10 хв., коли ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 га ОСОБА_14 проходили неподалік магазину «Сантехцентр», що в м. Івано-Франківську по вул. Є. Коновальця, 207, до них знову підійшов ОСОБА_7 , який вперто не припиняючи свої протиправні умисні дії, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи елементи вседозволеності та зверхності, демонструючи явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, з особливою зухвалістю, наніс ОСОБА_13 декілька ударів кулаками рук по тілу, після чого з місця події втік.

Ще приблизно через 10 хв., в дворі житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи вседозволеність, явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, з особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_13 , та усвідомлюючи, що за його діями спостерігають ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , бажаючи демонстративно принизити ОСОБА_13 , знову наніс декілька ударів кулаками рук по тілу, після чого втік у невідомому напрямку.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_13 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців та ран в ділянці правої ноги, які згідно з висновком експерта № 226/66-/1 від 06 травня 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор фактично оскаржує вирок суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, як зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який навчається та є студентом 4-го курсу заочної форми навчання Івано-Франківського фахового юридичного коледжу Національного університету «Одеська юридична академія», працює комерційним директором ТзОВ «Відродження» з 03 вересня 2021 року, раніше несудимий, на диспансерному обліку в Івано-Франківському ОНД з приводу наркологічних захворювань не числиться, за психіатричною допомогою не звертався, примирився з потерпілим та відшкодував завдану шкоду, та обставини, що обтяжують і пом`якшують його покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції відніс його щире каяття у вчиненому, обставин, які обтяжують його покарання, не встановив.

Суд першої інстанції вважав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та відбування покарання, призначеного в межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі, тому дійшов висновку про можливість застосування ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням, що відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, особі винного, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують відповідальність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

При цьому, суд першої інстанції мотивував таке рішення та навів обставини, які у сукупності стали підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, враховуючи позицію ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які відмовились від визнання їх потерпілими, інших обставин по кримінальному провадженню, призначене обвинуваченому покарання - три роки позбавлення волі, з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік з покладенням відповідних обов`язків, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Суду апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання з застосуванням ст. 75 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без застосування ст. 75 КК України та звільнення від його відбування з випробуванням, як просить прокурор, не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а тому вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4