Справа №463/7142/20
Провадження №1-кп/463/138/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2020 року за № 0000053 про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голдовичі Стрийського району Львівської області, українця, громадянина України, не судимого, розлученого, безробітного, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2020 року приблизно о 17 годині 30 хвилин за адресою АДРЕСА_1 між обвинуваченим ОСОБА_7 і його невісткою потерпілою ОСОБА_4 виник конфлікт, в ході якого, коли ОСОБА_4 знаходилась в коридорі квартири перед дверима в кімнату, де перебував обвинувачений, останній умисно наніс ОСОБА_4 удар в обличчя лівою рукою, після чого вхопив її за шию та почав душити і трусити нею. ОСОБА_4 намагалась відштовхнути ОСОБА_7 та останній перечепившись за килимок, який знаходився на підлозі, впав, потягнувши ОСОБА_4 за собою. Після цього ОСОБА_7 , знаходячись на підлозі, продовжував тримати ОСОБА_4 за шию. В подальшому обвинувачений схопив потерпілу за плечі та передпліччя і продовжував трусити її.

Внаслідок нанесених ОСОБА_7 ОСОБА_4 ударів, останній спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді синців у виличній ділянці справа, на правій руці, на правому стегні, садна на правій руці, плями на шкірі, які можуть бути слідами загоєних саден на правій руці.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав і пояснив, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак проживає за адресою АДРЕСА_1 приїжджає час від часу, де проживає його колишня дружина, син з невісткою та внук. 17 липня 2020 року на кухні розмовляв з колишньою дружиною та в їх розмову втрутилась невістка ОСОБА_4 . Вийшовши на коридор з кухні, потерпіла почала його штовхати, порвала йому футболку, вдарила та заштовхала в кімнату, повалила на землю та казала віддати ключі від квартири. Вказав, що потерпілу не бив і будь-яких тілесних ушкоджень їй не спричиняв. Відносно задоволення цивільного позову заперечив, оскільки кримінального проступку не вчиняв.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, його вина в повному об`ємі доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показами потерпілої ОСОБА_4 про те, що 17 липня 2020 року приблизно о 17:00 годині прийшов на АДРЕСА_1 її свекор обвинувачений ОСОБА_7 , де вона була з свекрухою та дитиною. Обвинувачений з`ясовував чи приходили йому поштові відправлення та хотів забрати ключі від поштової скриньки, які знаходились в ключниці в коридорі з іншими ключами. Однак їй вдалось забрати ключі, в тому числі і від гаражу. Тоді вона, свекруха та дитина пішли в кімнату, а дитина закрила двері, що розізлило обвинуваченого, він почав нецензурно висловлюватись та сваритись. Вийшла до нього в коридор, просила його заспокоїтись на що обвинувачений почав сваритись і вдарив її лівою рукою в обличчя, зокрема в праву щоку. Вказала, що перейшли з ним в кімнату, а саме обвинувачений схопив її та перемістив в свою кімнату, по дорозі куди вони перечепились і впали. В кімнаті лежачи на підлозі, обвинувачений почав її душити та наносити удари по руках і ногах. Тоді прийшла свекруха, просила його відпустити, а вона в свою чергу просила викликати поліцію. Коли свекруха вийшла з кімнати, тоді обвинувачений відпустив її та вона пішла в кімнату, в якій була свекруха з дитиною. Вказала, що під час нападу обвинуваченого пробувала від нього захищатись. Пояснила, що побачила на вусі кров і зрозуміла, що було зірвано кільчик і тоді вона повернулась в кімнату до обвинуваченого та знайшла зірваний кільчик, після чого вернулась в кімнату до дитини та свекрухи, з якими чекали на приїзд поліції. Через інцидент з обвинуваченим тривалий час погано спала, зазнала сильних переживань та душевних страждань, приймала заспокійливі ліки, а тому просила цивільний позов задовольнити в повному обсязі, оскільки обвинувачений будь-якої шкоди не відшкодував, навіть не вибачився.

Показами свідка ОСОБА_8 про те, що 17 липня 2020 року приблизно о 17:00 годині на АДРЕСА_1 прийшов її колишній чоловік ОСОБА_7 і питав чи не приходили для нього поштові відправлення, на що вона повідомила, що таких не було. Просив ключі від поштової скриньки, на що вона йому відповіла, що поштова скринька поломана та є відкритою. Після цього обвинувачений підійшов до ключниці в коридорі, а ОСОБА_9 в цей час підійшла туди ж і забрала ключі з ключниці. На що обвинувачений обурився. Тоді вона, ОСОБА_9 і внук пішли в кімнату та останній закрив за ними двері, що дуже не сподобалось обвинуваченому та він почав скандалити. Потерпіла вийшла до нього, а обвинувачений наніс їй удар кулаком в обличчя. Почав плакати внук і вона вернулась до нього та почула, що обвинувачений та ОСОБА_9 впали, після чого залишила внука в кімнаті та вийшла подивитись, що трапилось. Пробувала їх розборонити та потім викликала поліцію. Коли ОСОБА_9 вернулась до них в кімнату, то вона була розхристана, на її футболці була кров, справа лице було червоного кольору. В кімнаті ОСОБА_9 виявила, що не було кульчика, тоді вона пішла до кімнати, де був обвинувачений, знайшла кільчик та повернулась до них і вони чекали на поліцію.

Показами свідка ОСОБА_10 про те, що обвинувачений є його батьком, а потерпіла його дружиною. Їдучи додому близько 19:00 години та будучи неподалік від дому, побачив автомобіль патрульної поліції біля будинку, де проживає. Піднявшись додому, побачив в коридорі свою дружину, яка мала на обличчі почервоніння, а саме на щоці. Через деякий час виявив на шиї дружини царапини. В кімнаті батька на підлозі побачив кров. Вказав, що батько в квартирі на АДРЕСА_1 постійно не проживає, а проходить час від часу. Про інцидент довідався зі слів дружини та матері.

Довідкою від 17 липня 2020 року відповідно до якої в ОСОБА_4 виявлена забійна підшкірна гематому скулової ділянки справа і шиї по передній поверхні.

Результатами токсикологічного дослідження № 4166 від 20 липня 2020 року про те, що в крові ОСОБА_4 етанолу не виявлено.

Фотознімками обличчя ОСОБА_4 на яких відображено наявність на обличчі останньої, зокрема на щоці (скулі), гематоми.

Висновком експерта № 1010 від 24 липня 2020 року відповідно до якого на час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_4 виявлено синці у виличній ділянці справа, на правій руці, на правому стегні, садно на правій руці, плями на шкірі, які можуть бути слідами загоєних саден, на правій руці. Синці, садна утворились внаслідок контактів вказаних ділянок тіла з тупими предметами, могли виникнути 17 липня 20202 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 28 липня 2020 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_4 повідомила про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27 липня 2020 року та фототаблицею до нього відповідно до яких свідок ОСОБА_8 повідомила про конфлікт, який виник між обвинуваченим ОСОБА_7 і потерпілою ОСОБА_4 , під час якого бачила, як останні двоє лежали на підлозі в кімнаті та обвинувачений тримав за шию потерпілу, а остання пробувала вирватись, обвинувачений тряс ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_4 прийшла в кімнату, де була свідок з внуком, то на обличчі потерпілої з правої сторони був набряк червоного кольору, футболка розірвана, не було кульчика в правому вусі. ОСОБА_4 була дуже налякана та її трусило.

Оцінюючи та перевіряючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 умисні легкі тілесні ушкодження.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, в тому числі з протоколами проведення слідчих експериментів, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості. Крім того, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в судовому засіданні та описаними вище письмовими доказами, висновком експерта. Суд враховує характер, кількість ударів, та місця їх нанесення обвинуваченим потерпілій, а також дані судово-медичної експертизи, що дозволяють виключити можливість їх утворення ненавмисно, що свідчить про наявність умислу ОСОБА_7 на їх спричинення. При цьому, суд, ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, врахував спосіб скоєння кримінального проступку, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій.

В сукупності описані вище та проаналізовані судом докази свідчать про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно не вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та вважає, що обвинувачений намагається подати розвиток подій у своїй інтерпретації з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Також суд не бере до уваги показів свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які є працівниками поліції, оскільки вони не були свідками події, на місце події їх не було та вони не повідомили про жодні обставини, що мають відношення до подій 17 липня 2020 року з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Крім того, суд не бере до уваги протокол огляду предметів від 29 липня 2020 року та DVD диск з записом розмов працівників поліції з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 так як стороною обвинувачення при долучені до матеріалів справи доказів в підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, подано пошкоджений DVD диск (розламаний пополам), що було встановлено в судовому засіданні 24 травня 2021 року, зафіксовано на відеозаписі судового засідання наявного в матеріалах кримінального провадження та відображено в журналі судового засідання. Неможливість дослідити відеозапис, виключає можливість перевірити обставини викладені в протоколі.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, потерпілої та її представника щодо необхідного покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого,суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт, оскільки таке покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також соціальної реабілітації.
Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Вирішуючи питання цивільного позову суд виходить за наступного.

Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України).

Суд погоджується з доводами потерпілої, що їй спричинено моральну шкоду внаслідок вчинення щодо неї кримінального проступку, що зумовило відчуття тривоги та неспокою, необхідність проходження лікування, зміни привичного способу життя, переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Однак суд не може погодитись із заявленим розміром моральної шкоди в сумі 10000 гривень, оскільки потерпілою та її представником не надано жодного і допустимого доказу зазначеному розміру моральної шкоди, зокрема відповідного експертного дослідження. Також не надано жодних доказів проходження потерпілою лікування чи приймання будь-яких ліків.

А тому, визначаючи суму морального відшкодування, суд враховує фізичну біль і страждання, які зазнала потерпіла у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а саме спричинення їй легких тілесних ушкоджень внаслідок вчинення кримінального проступку, душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку з цим, беручи до уваги ступень вини обвинуваченого, суд приходить до переконання, що з обвинуваченого в користь потерпілої слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Вирішуючи питання розміру витрат, що підлягають стягненню слід зазначити наступне. Так згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 вказаної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому згідно з частинами 3-4 даної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Окрім того при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Також у своїй постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 Верховний Суд зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Як вбачається з матеріалів справи між адвокатом ОСОБА_5 і потерпілою ОСОБА_4 було укладено 6 серпня 2020 року договір про надання правової допомоги. З актів надання та приймання юридичних послуг № 1-16 та копій квитанцій до прибуткового касового ордера вбачається, що загальна суму витрат на правову допомогу становить 18500 гривень. Враховуючи розмір задоволених вимог цивільного позову (50% від суми заявлених позовних вимог), а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до переконання, що з обвинуваченого слід стягнути в користь потерпілої 5000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Речовий доказ DVD диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) гривень судових витрат.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1