Справа №589/2787/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидорчук
Номер провадження 11-кп/816/813/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

16 серпня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/2787/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.01.2022 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, оскільки до клопотання прокурора від 20.01.2022 не додано жодних матеріалів, які б підтверджували існування ризиків, клопотання було вручено безпосередньо під час судового засідання і одразу зачитано прокурором, розмір застави змінюється, але не обґрунтовується.

У провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК, розгляд якого не завершений, тому прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з наявними ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.01.2022 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 години 21.03.2022 зі збереженням застави в розмірі 181 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (станом на 01.01.2022) в сумі 449061 грн. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки кількість епізодів злочинних дій, нехтування тим, що він вже був обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, вказує на ознаки схильності ОСОБА_7 до протиправної поведінки, тому інші запобіжні заходи (домашній арешт, особисте зобов`язання) завадити не зможуть.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники процесу в судове засідання не з`явились, особистих клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не подавали, від прокурора ОСОБА_8 надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у її відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі сторін судового провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується із ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 і ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, а згідно ч. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно ч. 2, 4 ст. 422-1 цього Кодексу суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК, то він згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого. При цьому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК, а саме незаконного проникненням до житла, поєднаного із спричиненням значної шкоди потерпілим. Зокрема, потерпілому ОСОБА_9 заподіяно майнову шкоду в сумі 37293,76 грн, потерпілій ОСОБА_10 заподіяно майнову шкоду в сумі 37350,37 грн, потерпілому ОСОБА_11 заподіяно майнову шкоду в сумі 144787,50 грн.

Обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність цього обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення або судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, за вчинення вказаного вище тяжкого кримінального правопорушення, яке призвело до незаконного проникненням до житла, поєднаного з спричиненням значної шкоди потерпілим, законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 185 КК) встановлене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, а тому існують реальні ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.». «Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, цей ризик не зменшився та є актуальним, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним. При цьому колегія суддів ураховує і той факт, що в країні у зв`язку з військовою агресією з боку рф оголошено воєнний стан і частина території України не контролюється урядом.

При встановленні ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, необхідно враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від цих осіб, а саме після направлення обвинувального акта до суду показання отримуються на стадії судового розгляду усно шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні усіма сторонами кримінального провадження (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Таким чином, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею (ч. 4 ст. 95 КПК), і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при первинному зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні.

Враховуючи кількість епізодів та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_7 , обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Твердження апеляційної скарги про ненадання до клопотання прокурора копій матеріалів, хоча і мали місце, але не впливають на законність чи обґрунтованість судового рішення (ст. 409, 412 КПК), оскільки не кожне порушення положень КПК тягне за собою скасування судового рішення і повинно оцінюватись з точки зору істотності порушення прав та законних інтересів обвинуваченого. При цьому слід враховувати, що суд може сам розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незалежно від наявності відповідного клопотання прокурора, а матеріали кримінального провадження є доступними для ознайомлення усіма сторонами судової справи. Вплинути будь-яким чином на прокурора з метою змусити останнього надати до свого клопотання матеріали, якими він обґрунтовує своє клопотання, суд першої інстанції повноважень не має.

Посилання обвинуваченого на той факт, що клопотання прокурора було вручено безпосередньо під час судового засідання і одразу ним зачитано, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. При цьому відповідно ч. 2 ст. 184 КПК, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, проте в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості з цього приводу.

Щодо розміру застави, то відповідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а згідно абз. 2 п. 3 ч. 5 зазначеної статті у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, обвинуваченою у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що у межах цього кримінального провадження має місце виключний випадок, а відтак, зважаючи на згадану законодавчу норму, суд вправі призначити більший, аніж 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розмір застави. При цьому ОСОБА_7 вже був обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, у якому була внесена застава 17.12.2018, а після цього відбулись діяння, які інкримінуються ОСОБА_7 у цьому провадженні. Відтак, судом обрано такий розмір застави, який максимально ефективно зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Більш м`який запобіжний захід. ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в подальшому триманні обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.01.2022 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3