БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1306/19
Провадження № 1-в/497/9/22
УХВАЛА
про розгляд подання орану пробації з питання звільнення від покарання

10.05.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград подання провіденого інспектора Болградського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , що погоджене з начальником Болградського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_5 про вирішення питання щодо звільнення від покарання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Болград Одеської області, зі слів - з неповною середньою освітою - закінчив 9 класів ЗОШ, офіційно непрацевлаштований, одружений, має двох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- засудженого вироком Болградського районного суду Одеської області від 17.07.2020р. за ст.185ч.3 КК України з застосуванням ст.ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з випробуванням та іспитовим строком в 1 рік, та який ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.02.2022р. залишений без змін,

ВСТАНОВИВ:
04.04.2022 року до суду надійшло подання з Болградського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області, яким фахівець ОСОБА_4 просить розглянути питання щодо звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 у зв`язку з закінченням випробувального строку.

Про час та місце розгляду подання, згідно вимог ч.4ст.539 КПК України, судом були повідомлені засуджений, який у судове засідання не прибув, не надав заяви про розгляд подання за його відсутністю, однак, неприбуття у судове засідання осіб, що були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає розгляду його судом за наявності заяв зацікавлених осіб про розгляд подання за їхньою відсутністю.

У судовому засіданні представник органу пробації ОСОБА_4 , не заперечуючи проти розгляду подання за відсутністю ОСОБА_6 , просила задовольнити подання про звільнення від покарання засудженого у зв`язку з закінченням випробувального строку, надавши пояснення, та відомості, аналогічні тим, що викладені у поданні, та на запитання прокурора відповіла, що випробувальний строк відраховується з моменту ухвалення вироку суду, тому, оскільки, у даному випадку, випробувальний строк розпочався 17.07.2020р., а розпорядження суду про набрання вироком законної сили надійшло до Болградського відділу пробації вже разом з ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.02.2022р., тому засуджений на облік для відбування іспитового строку не ставився і до органу пробації не викликався, оскільки орган пробації, у зв`язку з закінченням тривалості випробувального строку мав терміново направити до суду подання про звільнення засудженого від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, що і було зроблено.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти розгляду подання органу пробації за відсутністю засудженого ОСОБА_7 , але заперечувала проти задоволення подання і звільнення засудженого від покарання, вважаючи, що іспитовий строк, призначений ОСОБА_6 вироком суду не закінчився, оскільки його відлік починається з ухвалення судом апеляційної інстанції свого рішення за результатами апеляційного перегляду вироку суду саме з 03.02.2022р., тому подання слід повернути органу пробації для здійснення нагляду за засудженим, під час відбування якого засуджений сумлінно має виконувати обов`язки, покладені на нього вироком суду.

Вислухавши у судовому засіданні прокурора, заявника, розглянувши подання, дослідивши додані до нього матеріали, суд у нарадчій кімнаті встановив наступне.

Згідно матеріалів щодо засудженого, які додані заявником до подання, вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Болградського районного суду Одеської області від 17.07.2020р. за ст.185ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, цим же вироком до засудженого було застосовано дію ст.ст.75,76 КК України і засудженому судом був призначений іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, цей вирок ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.02.2022р. залишений без змін.

Згідно вимог ст.165 КВК України, «1. Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду», і ця норма є імперативною.

А, ч.2 цієї ж статті регламентовано, що «Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі"Частина друга статті 165 із змінами, внесеними згідно із Законами № 1492-VIII від 07.09.2016, № 720-IX від 17.06.2020. І ця норма також є імперативною, оскільки законодавством не передбачено інших умов, за яких після закінчення іспитового строку в органу пробації є підстави не звертатися до суду з поданням, а в суду не звільнити засудженого від призначеного судом покарання.

Крім того, з наданих суду доказів вбачається, що органом пробації розпорядження Болградського районного суду Одеської області (а.с.2) про набрання вироком законної відносно ОСОБА_6 , що був постановлений судом 17.07.2020р., було отримане лише 31.03.2002р., після чого органом пробації були здійснені запити до відповідних органів з метою збирання інформації про засудженого, однак у строк до судового засідання і у судовому засіданні ані представником органу пробації, ані прокурором не надано відомостей і доказів щодо скоєння засудженим інших злочинів у період з 17.07.2020р. і до теперішнього часу, як і не надано негативної характеристики щодо ОСОБА_6 матеріали справи містять лише довідку старости сіл Оксамитне та Тополине від 01.04.2022р. (а.с.12) з місця проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (скоріше, батька засудженого) що він проживає у АДРЕСА_2 , але зареєстрований в тому ж селі на АДРЕСА_1 .

Таким чином, вбачається, що, оскільки іспитовий строк на момент надходження до суду вищевказаного подання про звільнення засудженого від відбування покарання за вищевказаним вироком закінчився, засуджений за цей час не вчинив за цей час нового злочину, оскільки доказів цьому або відомостей про це суду не надано, він підлягає звільненню від відбування покарання, з огляду на наступне.

Так, ч.1ст.539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.9ч.1ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, в разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5,8,9 ч.1 ст.537 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.78 КПК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Частиною 1 статті 164 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що Уповноважений орган з питань пробації: веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими; вживає заходів з припинення порушень судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та Законом України "Про пробацію".

Таким чином, до обов`язків органу пробації, як і до обов`язків суду першої інстанції і засудженого не входить обов`язок збирати інформацію про набрання чи скасування набрання вироком суду законної сили. Чинним законодавством взагалі не визначено, яким чином починається, переривається чи продовжує виконуватися засудженим випробувального строку в разі такої ситуації, як склалася у даному кримінальному провадженні набрання законної сили вироком суду лише через 19 місяців після початку іспитового строку, який судом призначений строком на 12 місяців і відліковується з моменту ухвалення вироку.

Згідно із частиною 2 статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень ст.69 Кримінального кодексу України (КК) (справа про призначення судом більш м`якого покарання) наголосив: «верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності, тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільств».

Статтею 6 Конвенції з прав людини гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. У цьому аспекті найбільш розповсюдженим порушенням у справах проти України ЄСПЛ встановлює порушення права кожного на розгляд судом справи протягом розумного строку.
З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродньо встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п.253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст.6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п.1 ст.6 (див. п.62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У п.116 рішення ЄСПЛ від 12 березня 2009 року у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п.67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»). Далі йдеться про те, що обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст.6 покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (див. п.89 рішення ЄСПЛ від 02 березня 2006 року у справі «Нахманович проти Росії» та п.71 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Іванов проти України»).

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо.

При визначенні складності справи до уваги беруться характер фактів, які необхідно встановити, кількість свідків, можливе об`єднання справ, а також вступ до провадження нових учасників. У деяких випадках надмірна складність справи іноді може слугувати виправданням тривалості провадження, але не є абсолютним фактором, який визначив би відсутність порушення вимоги «розумного строку» у випадку занадто тривалого розгляду, поведінка учасників кримінального провадження. Цікавим є те, що намагання заявника пришвидшити процес розгляду трактуватиметься як обставина на його користь. Однак небажання з його боку прискорити процес не має вирішального значення. Суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати усі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним з таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин тривалого розгляду спору, є рішення у справі «Чірікоста і Віола проти Італії», де 15-річний строк розгляду було визнано виправданим, оскільки самі заявники 17 разів зверталися з проханням про відстрочення процесу і не заперечували проти 6 перенесень розгляду, здійснених на підставі заяви іншої сторони у справі. Аналогічні приклади можна спостерігати і під час розгляду кримінальних справ судами України у випадках, коли сторони провадження, належним чином поінформовані про час, дату та місце судового засідання, не з`являються на них, подають необгрунтовані клопотання про відкладення розгляду справ або не додають своєчасно витребуваних судом документів. Водночас використання усіх засобів оскарження, передбачених національним законодавством, не вважається ЄСПЛ таким, що свідчить про затягування строків розгляду справи через поведінку заявника.

Спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. До критеріїв затягування судового розгляду, що призводять до порушення розумного строку, належать: невиправдане відкладення та зупинення розгляду у зв`язку з очікуванням результатів розгляду іншої справи; перерви в судових засіданнях у зв`язку із затримкою надання або збирання доказів з боку держави; затримки з вини канцелярії суду або інших адміністративних органів; відстрочки, пов`язані з передачею справ з одного суду до іншого; затримки, пов`язані з доведенням рішень суду до відома сторін, а також з підготовкою та проведенням перегляду справ.

Зазначені строки, як і інші, пов`язані з розглядом кримінальних справ, дуже часто порушуються національними судами. Пов`язано це, насамперед, із недофінансуванням судів та їх вкрай надмірною завантаженістю, відсутністю достатньої кількості суддів. Водночас такі проблеми в організації правосуддя притаманні не лише для України. Так, в рішенні у справі «Чірікоста та Віола проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що навіть реформування процесуального законодавства не змогло вирішити проблему функціонування судів в Італії, яка полягає в постійній нестачі засобів і персоналу на всіх рівнях судової системи. Проте, на думку ЄСПЛ, такі обставини не можуть бути виправданням надмірної тривалості розгляду, адже держава має нести відповідальність за належну організацію судової системи, здатної забезпечити розгляд справ упродовж розумних строків (рішення у справі «Міласі проти Італії»). В рішенні у справі «Ціммерман і Штайнер проти Швейцарії» ЄСПЛ констатовано порушення вимог ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що розгляд в суді апеляційної інстанції тривав 3,5 роки і не було вжито відповідних заходів для усунення причини такої затримки, викликаної нагромадженням нерозглянутих справ. Таким чином, держава не може виправдовувати затягування судового розгляду справ процедурними й іншими недоліками судової системи.

Важливість гарантії розгляду справ упродовж розумного строку зумовила вироблення позиції ЄСПЛ щодо необхідності існування у національному законодавстві спеціальних правових інструментів, за допомогою яких заявник міг би оскаржити тривалість провадження у справі та пришвидшити її розгляд.

Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства та судового розгляду залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо.

Але за будь-яких обставин строк досудового розслідування та судового розгляду не має перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено у статтях 6, 13 Конвенції.

Порушення вимог п.1ст.6 Конвенції були констатовані у таких рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у 2011-2012 роках: «Паскал проти України» (рішення ЄСПЛ від 15 вересня 2011 року), «Буров проти України» (рішення ЄСПЛ від 17 березня 2011 року), «Коробов проти України» (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2012 року), «Іззетов проти України» (рішення ЄСПЛ від 15 вересня 2011 року), «Тодоров проти України» (рішення ЄСПЛ від 12 січня 2012 року), «Балицький проти України» (рішення ЄСПЛ від 03 листопада 2011 року), «Плєшков проти України» (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), «Третьяков проти України» (рішення ЄСПЛ від 29 вересня 2011 року), «Борисенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 12 січня 2012 року), «Караванський проти України» (рішення ЄСПЛ від 14 квітня 2011 року), «Дорошенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 26 травня 2011 року), «Кирилюк проти України» (рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2011 року), «Любарт-Сангушко проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2011 року), «Орлов проти України» (рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2011 року), «Кір`яков проти України» (рішення ЄСПЛ від 12 січня 2012 року), «Наконечний проти України» (рішення ЄСПЛ від 26 січня 2012 року).

ЄСПЛ також констатує порушення і положень п. 1 ст. 6 Конвенції (в контексті права на справедливий суд). Причинами такого роду порушень є: неодноразове повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, неспроможність державних органів протягом тривалого часу надати суду належно підготовлені матеріали для розгляду кримінальної справи, що порушує розумні строки їх розгляду та вирішення. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 26 липня 2012 року у справі «Яковлєв проти України» констатовано порушення розумного строку кримінального провадження, допущеного Дарницьким районним судом м.Києва та Апеляційним судом м.Києва стосовно гр. ОСОБА_9 (загальна тривалість кримінального провадження у кримінальній справі становила близько 6 років та 4 місяців).

Тому, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ч.1ст.78 КК України, засуджений, після закінчення іспитового строку, виконавши покладені на нього обов`язки і не вчинивши нового злочину, судом звільняється від покарання, однак у даному випадку суд враховує лише факт закінчення тривалості іспитового строку та відсутність відомостей про вчинення засудженим нового правопорушення, що свідчить про те, що протягом строку, який сплинув з моменту ухвалення судом вироку, засуджений встав на шлях виправлення і виправився, та й відсутні законні підстави для продовження іспитового строку в разі, якщо засуджений не виконував призначені йому вироком суду обов`язки, оскільки, у даному випадку, він їх не виконував не зі своєї вини, а через тривалість процесуальної процедури перегляду вироку судом апеляційної інстанції, з-за надмірного навантаження суддів апеляційної інстанції через незаповненість штату суддів у суді апеляційної інстанції і ця інформація є загальновідомою, оскільки висвітлюється вже тривалий час у засобах масової інформації та офіційних сайтах органів судової влади.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за період іспитового строку, відлік якого, у даному випадку слід рахувати з моменту ухвалення вироку, як то передбачено ст.165ч.1 КВК України, тобто, з 17.07.2020р., засуджений ОСОБА_6 порушень громадського порядку не допускав, не характеризується негативно, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, а тому умови випробування щодо перевиховання виконав, і тому, у зв`язку з закінченням випробувального строку за вироком, питання у поданні органу пробації про звільнення від покарання ОСОБА_6 ставиться обґрунтовано, та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.78 ч.1 КК України, ст.ст.537ч.1п.9, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Задовольнити подання провідного інспектора Болградського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , що погоджене з начальником Болградського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_5 про вирішення питання щодо звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був засуджений вироком Болградського районного суду Одеської області від 17.07.2020р. звільнити від призначеного цим вироком покарання, у зв`язку з закінченням випробувального строку.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Болградський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні у той же строк і спосіб з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1