Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4314/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №278/4314/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 22 червня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 серпня 2022 року (включно), -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних стандартів кримінального судочинства. Зазначає, що судом порушуються розумні строки розгляду справи та тримання особи під вартою, оскільки ОСОБА_8 утримується під вартою на протязі більше 10 місяців. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Зазначає, що оголошена ОСОБА_8 підозра органами досудового розслідування недоведена, оскільки стороною обвинувачення не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують його причетність до вчинення інкримінованих йому злочинів. Вказує, що суд першої інстанції не розглянув можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів. Вважає, що тяжкість інкримінованих йому злочинів не може слугувати підставою для його тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Житомирського районного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.296 КК України.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу. Крім того, прокурор зазначив, що на даний час відносно ОСОБА_8 на розгляді в суді перебуває обвинувальний акт за ч.2 ст.345 КК України, у зв`язку з спричиненням працівнику правоохоронного органу тілесного ушкодження.

Враховуючи, тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи повідомлений про час та місце апеляційного розгляду клопотання про участь в судовому засіданні не надавав.
Враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України та думку сторін кримінального провадження, апеляційний суд вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався. При постановленні оскаржуваної ухвали врахував дані про особу ОСОБА_8 , який не працює, не має постійного джерела прибутку, не має міцних соціальних зв`язків. Також суд взяв до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , та які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, встановив факт направлення до суду відносно обвинуваченого іншого обвинувального акту.

У зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків про те, що обвинувачений? у разі застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду під тяжкістю можливого покарання, незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки проживає з ними в одному населеному пункті та перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до суду, тобто встановив наявність ризиків, передбачених п.1,3,4 ст.177 КПК України, які не зменшилися.

Враховуючи вищевказане, а також окремі положення у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ, у змісті яких зазначено, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Тим самим спростовуються апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 про відсутність таких ризиків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість застосування відносно обвинуваченого інших, менш суворих видів запобіжних заходів.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо необгрунтованості підозри, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 перебуває на розгляді в суді і на даний час він має статус обвинуваченого, а не підозрюваного, тому відповідно до ст.422-1 КПК України апеляційний суд на цій стадії має перевірити лише наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Питання про оцінку доказів та доведеність вини обвинуваченого на даному етапі кримінального провадження суд вирішує в порядку ст.ст. 94, 368 КПК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції розумних строків розгляду справи та тримання під вартою його підзахисного, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки чинним КПК України граничних строків розгляду кримінального провадження не встановлено, а питання щодо тримання особи під вартою вирішується з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження. Крім того, в оскаржуваній ухвалі судом зазначено про об`єктивну неможливість розглянути даного провадження по суті до спливу строку обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу, оскільки не досліджено всі письмові докази по справі та не допитано всіх свідків.

Строк дії оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції визначено правильно.

Будь-яких інших порушень, які б могли стати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції законна та обгрунтована, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 22 червня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 серпня 2022 року (включно) без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :