КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Білогірськ Автономної Республіки Крим, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року), та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного їй майна,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона, будучи суддею Апеляційного суду АР Крим, вчинила державну зраду, а саме, умисно на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України надавала Російській Федерації (далі РФ) як іноземній державі допомогу в проведенні підривної діяльності проти України за таких обставин.
Внаслідок розпочатої 20 лютого 2014 року збройної агресії РФ проти України відбулася воєнна окупація невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (далі АР Крим), а в подальшому і незаконна анексія цієї території України.
Зокрема, 11 березня 2014 року в умовах воєнної окупації Верховна Рада АР Крим проголосила АР Крим «незалежною державою Республікою Крим», а 18 березня 2014 року представники розпущеної постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII «Верховної Ради АР Крим» за наслідками проведення в умовах воєнної окупації незаконного «референдуму» підписали з Президентом РФ «Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів» (далі «Договір»). За результатами ратифікації цього «Договору» 21 березня 2014 року був прийнятий Федеральний Конституційний Закон РФ № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» (далі - Закон РФ № 6-ФКЗ), положеннями якого передбачено створення на території АР Крим федеральних органів державної влади РФ, в тому числі судової системи (ст. 9 Закону РФ № 6-ФКЗ).
Надалі, продовжуючи підривну діяльність проти України, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.
Таким чином, підривна діяльність з боку РФ проти України мала відкриту активну фазу, яка виражалася в окупації частини території України, що триває по теперішній час, та подальшій анексії цієї окупованої території.
Під час цих подій громадянка України ОСОБА_7 , будучи суддею Апеляційного суду АР Крим та маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим, з власної ініціативи добровільно вирішила надати допомогу РФ в проведенні такої діяльності на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України, тобто вчинити державну зраду.
З вказаною метою діюча суддя судової влади України ОСОБА_7 особисто взяла участь в утворенні та функціонуванні на території АР Крим системи незаконних органів окупаційної судової влади РФ. Зокрема, реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради, ОСОБА_7 , діючи добровільно та умисно в інтересах РФ на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, упродовж березня - листопада 2014 року, перебуваючи в приміщенні Апеляційного суду АР Крим по вул. Павленка, 2 в м. Сімферополь, використовуючи матеріально-технічну базу суду, власні теоретичні знання і практичні навички, продовжила здійснювати «правосуддя» на підставі ч. 5 ст. 9 Закону РФ № 6-ФКЗ, керуючись як «суддя Апеляційного суду Республіки Крим» законодавством РФ, тобто незаконно створеного на тимчасово окупованій території України «судового органу РФ» до створення та початку діяльності на окупованій території України судів РФ.
Продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, суддя Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_7 , перебуваючи на території АР Крим, упродовж березня - листопада 2014 року свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів РФ особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду «судді» незаконно створеного на території АР Крим «Верховного Суду Республіки Крим» та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону РФ «Про статус суддів», чим підтвердила особисту згоду виконувати функції представника судової влади країни, яка окупувала та анексувала АР Крим як частину території суверенної України, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу РФ у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим. Після цього ОСОБА_7 взяла участь у проведенні конкурсу на заміщення посади «судді» вказаного «суду».
За результатами проведеного державними органами РФ конкурсу Указом Президента РФ від 19 грудня 2014 року № 786 суддя Апеляційного суду АР Крим громадянка України ОСОБА_7 призначена на посаду «судді Верховного Суду Республіки Крим» на окупованій території АР Крим та продовжила здійснювати правосуддя від імені РФ вже як «суддя» вказаного «суду».
Вказаними умисними діями на той час суддя Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, присяги судді забезпечила становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, надавши тим самим допомогу РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.
Судовий розгляд цього кримінального провадження здійснено на підставі ч.3 ст.323 КПК України за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої та з обов`язковою участю захисника.

Захисник ОСОБА_6 подав в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 та виправдати її. В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на порушення судом норм матеріального права. Зокрема зазначає, що висновки суду в частині, що ОСОБА_7 добровільно, без примусу подала необхідні документи для отримання громадянства РФ та зайняття посади судді цієї країни базуються на припущенні та не підтверджені доказами. Можливе порушення обвинуваченою Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Органом обвинувачення та судом не наведено форму вини, мотив і мету вчинення правопорушення, що є предметом доказування. Крім того, законодавство України не містить чіткого визначення терміну «підривна діяльність», а сторона обвинувачення не надала доказів на вчинення обвинуваченою такої діяльності. Також сторона обвинувачення не надала доказів на підтвердження того, що дії ОСОБА_7 фактично завдали шкоди зовнішній безпеці України, її суверенітету, територіальній цілісності і недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці. Продовження нею своєї професійної діяльності на посаді судді РФ не завдало шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України та не може кваліфікуватись як підривна діяльність. Хоча у висунутому обвинуваченні і зазначається про надання ОСОБА_7 допомоги РФ у створенні та функціонування незаконних органів окупаційної судової влади, однак в обвинуваченні не зазначено які конкретно дії вчинила ОСОБА_7 та у чому полягала така допомога.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 не з`явилась, хоча про час та місце апеляційного розгляду неодноразово повідомлялась належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом розміщення повістки у виданні «Урядовий кур`єр».
Захисник ОСОБА_6 вважав за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченої.
З урахуванням викладеного та вимог кримінального процесуального закону щодо розумності строків апеляційного розгляду, колегією суддів було прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідження та доведення переконливості доказів перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах листі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16 лютого 2015 року № 18-2153/15, листі Державної судової адміністрації України від 19 січня 2015 року № 8-395/15, копіях постанов Верховної Ради України від 16 вересня 1998 року № 111-XIV «Про обрання суддів» та від 19 квітня 2016 року № 1157-VІІІ «Про звільнення судді», рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10 листопада 2015 року № 3009/дп-15, протоколі огляду інтернет-видань від 07 квітня 2015 року та додатків до нього у виді нормативних актів РФ індивідуального характеру про призначення суддів, розміщених на офіційному сайті Президента РФ, листах Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 лютого 2015 року № 30-2008/15 з додатком та від 06 жовтня 2016 року № 19-9785/16, рішенні Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1206/0/15-15, листі Департаменту контррозвідки СБУ № 212/8-22047 від 14 червня 2016 року, листах Мін`юсту України № 2911-0-26-16/12.1 від 21 березня 2016 року, № 7926-0-30-16/12.1/3 від 23 вересня 2016 року, Державної пенітенціарної служби України № 2/3/2-3211/25-15 від 06 червня 2015 року та додатків до них, протоколах огляду документів від 02-15 серпня 2016 року, протоколі огляду документів від 23 лютого 2017 року та додатки до нього у виді фототаблиць, протоколі огляду інтернет-видань від 08 квітня 2015 року та додатків до нього у виді нормативних актів РФ, розміщених на офіційних сайтах Президента РФ та Верховного Суду РФ щодо діяльності судів на території АР Крим, листі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 18-2153/15 від 16 лютого 2015 року, листі Вищої ради юстиції № 112/0/9-15 від 12 січня 2015 року, листі Голови Верховного Суду України від 25 березня 2016 року № 202-1088/0/8-16.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину.
Вказані докази доводять, що ОСОБА_7 , яка не була у встановленому порядку звільнена з посади судді України, протягом березня-листопада 2014 року здійснювала «правосуддя» як суддя незаконно створеного судового органу окупаційної влади «Апеляційного суду Республіки Крим» на окупованій території України від імені РФ, що підтверджується судовими рішеннями судових органів окупаційної влади на території АР Крим.
Крім того ОСОБА_7 умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів РФ особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду «судді» незаконно створеного на території АР Крим «Верховного Суду Республіки Крим» та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону РФ «Про статус суддів», після чого взяла участь у проведенні конкурсу на заміщення посади «судді» вказаного «суду».
Отже громадянка України ОСОБА_7 , будучи представником судової влади України та особою, яка склала присягу судді та присягнула Українському народові здійснювати правосуддя від імені України, здійснила підривну діяльність проти України, а саме взяла участь у створенні та діяльності незаконних судових органів окупаційної влади «Апеляційного суду Республіки Крим» та «Верховного Суду Республіки Крим», чим посягнула на верховенство державної влади України та забезпечила становлення і зміцнення окупаційної влади РФ на території України.
Воєнна окупація невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим мала відкритий характер, а тому ОСОБА_7 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у висунутому їй обвинуваченні за ч.1 ст.111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України у виді надання іноземній державі допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.
Колегія суддів визнає необґрунтованими твердження захисника про те, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення не відповідає вимогам закону, оскільки не розкриває мету і мотив дій ОСОБА_7 та не доводить наявність фактичної шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України.
Як вбачається із змісту обвинувачення та встановлених судом фактичних обставин, метою ОСОБА_7 була участь у формуванні та діяльності судових органів окупаційної влади, а наслідком її злочинних дій була фактична шкода суверенітетові та територіальній цілісності України, яка полягала у створенні таких органів на території України.
При цьому із змісту ч.1 ст.111 КК України вбачається, що мотив злочину не є юридичною ознакою, що визначає вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне, а тому невстановлення мотиву злочину у цьому кримінальному провадженні не виключає кримінальну відповідальність обвинуваченої за вчинення інкримінованих їй дій.
Висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є конкретним і зрозумілим, в повній мірі відповідає вимогам ст.291 КПК України та не має недоліків, які б могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Отже доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив покарання, що відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3