1Справа № 335/2886/21 1-кп/335/255/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000142 від 20.02.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який має повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який має на утриманні неповнолітню доньку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 08.04.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, та з покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за ряд корисливих злочинів, а також злочинів пов`язаних з насиллям на шлях перевиховання та виправлення не став та знову скоїв злочин за наступних обставин.

19 лютого 2021 року в період часу з 09 години 00 хвилину по 10 годину 00 ОСОБА_4 маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де проводив демонтажні роботи, шляхом вільного доступу, перебуваючи в одній із кімнат, переконавшись у тому що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав кутову шліфувальну машину "Дніпро-М» моделі «МШК-1250Р» в корпусі чорно-червоного кольору, вартість якої відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи складає 762 гривні 26 копійок, що належить потерпілому ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, повністю визнав себе винуватим, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно у лютому 2021 проводив роботи у квартирі по АДРЕСА_3 , йому замовник грошей не дав і він таємно викрав кутову шліфувальну машину чорно-червоного кольору. Викрав з метою продати цю машину і вкравши, здав її в ломбард, гроші витратив на власні потреби. У скоєному щиро кається.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

У судове засідання потерпілий не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд провадження без його участі.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у даному кримінальному провадженні щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при вищевикладених обставинах доведена повністю та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Суд також враховує особу ОСОБА_4 який офіційно не працевлаштований, раніше судимий, неодружений, має на утриманні неповнолітню доньку, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, інвалідом не являється, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, умисних корисливих злочинів, раніше вже судом звільнявся від відбування покарання з випробуванням, вчинив злочин під час перебування на випробувальному терміні за попереднім вироком та через рік після засудження за вчинення аналогічних злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст.66 КК України, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся. Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, даних про його особу, обставини, що пом`якшує покарання, суд прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать про те, що суспільну небезпеку своїх діянь ОСОБА_4 не усвідомив і на шлях виправлення не став, та маючи непогашену судимість знову продовжив скоювати аналогічні злочини, а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого.

При цьому суд враховує, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, позов потерпілим не пред`явлено, а тому суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання, близьке до мінімального, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі, але з урахуванням його особи, не у мінімальному розмірі, яке, на думку суду буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначеннями судами кримінального покарання» наголошено, що згідно з частиною 2 статті 75 КК України, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Крім цього, у відповідності до вимог ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71 і 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив новий злочин в період іспитового строку, після ухвалення вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.04.2020 року, але до повного відбуття покарання за вироком суду, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи характер та систематичність протиправних дій обвинуваченого, дані про його особу, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.
Відтак, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції частини 2 ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертииз у розмірі 343,22 грн. документально підтверджені, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Цивільний позов заявлено не було.

Питання про долю речових доказів по даному провадженню суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 від учасників судового провадження не надходило, тому підстав для цього суд не вбачає.

Прокурором заявлено клопотання в порядку п.12 ч. 1 ст. 537 КПК України про тимчасове залишення ОСОБА_4 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до набрання вироком суду законної сили, оскільки відносно нього у іншому кримінальному провадженні постановлено ухвалу про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_4 для відбування призначеного покарання.

З огляду на вказані обставини, суд вважає за необхідне в порядку ст. 537 КПК України тимчасово залишити ОСОБА_4 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до набрання цим вироком суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покаранн: за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

У порядку ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати покарання, що не відбуте за вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08.04.2020 року, призначивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточно міру покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту фактичного затримання з 01.06.2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зарахувати термін його попереднього ув`язнення з моменту його затримання тобто з 01.06.2022 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Тимчасово залишити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до набрання вироком суду законної сили.

Речові докази: ДВД диск, на яких містяться файли відеозапис з камер спостереження ломбарду «Капітал» долучено до матеріалів кримінального провадження-залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта на проведення судової експертизи у розмірі 343,22 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1