Справа № 461/2262/22
Провадження № 1-кс/461/2393/22
28.06.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_5 від 25.06.2019 року,
Обґрунтовуючи подану скаргу, адвокат посилається на те, що постанову про закриття провадження вважає такою, яка прийнята слідчим у результаті проведення неналежного досудового розслідування, без повного та всебічного дослідження обставин справи.
Скаржник вважає оскаржувану постанову невмотивованою, оскільки у ній не викладені усі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють необхідність його закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів усіх учасників кримінального провадження.
Також, скаржник вказує, що у справі не проведено усіх необхідних слідчих та процесуальних дій задля забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування, а висновки органу досудового розслідування не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, скаржник вказує на неналежне вирішення клопотання представника потерпілої про проведення слідчого експерименту у даному кримінальному провадженні, а також на те, що під час досудового розслідування не допитані усі очевидці ДТП.
Просить скаргу задовольнити.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
З урахуванням наведених вище положень вважаю, за можливе провести розгляд скарги за відсутності слідчого.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частинами 1 та 2 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.
У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.
Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
Як наведено вище, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як наведено вище, статтею 26 КПК України встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Також, згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Під час дослідження витягів з ЄРДР наданих адвокату на його запит та наявного у матеріалах кримінального провадження, встановлено, що такі за свої змістом є практично ідентичними, але у витязі наданому адвокату правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч. 2 ст.286 КК України, в свою чергу, у наявному у матеріалах кримінального провадження така кваліфікація визначена за ч.1 першої аналогічної статті. Крім того, у витягу з ЄРДР наданого адвокату на відповідний запит вказано, що 25.06.2019 року кримінальне провадження закрито, на підставі п.2 ст.284 КПК України.
Також, встановлено, що у матеріалах кримінального провадження наявна постанова про закриття кримінального провадження, яка за своїм змістом аналогічна постанові наданій на запит адвоката. Разом з тим, дата винесення постанови наданої адвокату та постанови наявної у матеріалах провадження відрізняється. У першому випадку така зазначена 25.06.2019 року, а у другому 24.04.2018 року.
В процесі дослідження наведених обставин скаржник вказав, що просить скасувати саме постанову від 25.06.2019 року, оскільки така є останньої за часом і дата її винесення відповідає даним у витягу з ЄРДР.
Отже, дотримуючись принципів диспозитивності, зокрема вирішення скарги в межах заявлених вимог, з врахуванням пояснень скаржника, приходжу до висновку про розгляд скарги саме на постанову яка оскаржується адвокатом, тобто від 25.06.2019 року.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в процесі досудового розслідування слідчим проведено низку процесуальних та слідчих дій, зокрема допитано потерпілу та свідків, проведено слідчий експеримент, отримано висновок експерта.
ОСОБА_4 являється потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Слідчий уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;
8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;
9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.
Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Закриття кримінального провадження - це завершальна стадія досудового розслідування, яка настає в силу наявності обставин, що виключають доцільність подальшого проведення досудового розслідування або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження усіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки доказів (показань, речей і документів тощо), які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
За твердженнями слідчого у оскаржуваному рішенні, постанова прийнята за результатами оцінки отриманих в ході досудового розслідування доказів, зокрема показів свідків та потерпілої, протоколу слідчого експерименту, висновків екпертиз. На підставі наведеного, слідчий прийшов до висновку про відсутність можливості встановити дії кого з учасників стали причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, не представилось можливим, оскільки отриманий висновок судової автотехнічної експертизи, не надав чітку та категоричну оцінку про винуватця ДТП.
Таким чином, кримінальне провадження закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як наведено вище, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 5 ст.38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Так, в ході розгляду справи не спростовано твердження скаржника про те, що в ході проведення досудового розслідування не допитано усіх свідків ДТП, зокрема ОСОБА_6 дані про якого містяться у наявному в матеріалах кримінального провадження рапорті від 13.08.2018 року.
Також, в ході розгляду скарги встановлено, що матеріали кримінального провадження містять клопотання представника потерпілого про залучення його до участі у слідчому експерименті, яке згідно повідомлення слідчого задоволено. Натомість, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про залучення вказаного представника до участі у наведених експериментах або ж принаймні його повідомлення про їх проведення.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ораганом досудового розслідування допущено неповноту під час його проведення, а відтак прийняття рішення про закриття кримінального провадження є передчасним.
Крім того, сама оскаржувана постанова про закриття провадження не містить жодних належних доводів або обґрунтування стосовно оцінки вищевказаних обставин. Зокрема, слідчим належним чином не обгрунтовано яке значення мають докази (інформація) отримана у результаті досудового розслідування та чому орган досудового розслідування прийняв рішення про закриття провадження, не допитавши усіх очевидців ДТП та не залучивши представника потерпілого до проведдення слідчого експерименту.
Крім того, наводячи у постанові дані те, що отриманий висновок судової автотехнічної експертизи, не надав чітку та категоричну оцінку про винуватця ДТП, слідчий взагалі не вказує чи можливо отримати необхідні дані шляхом проведення додаткової експертизи або якщо така є недоцільної чи неможливою, навести чому він приходить до такого висновку.
Таким чином, як оскаржувана постанова, так і матеріали кримінального провадження не містять даних про вжиття вичерпних заходів на перевірку усіх обставин під час кримінального провадження.
Всупереч положень ч.5 ст.110 КПК України, мотивувальна частина оскаржуваної постанови не містить вичерпних відомостей щодо обставин, які стали підставою для прийняття постанови, не містить мотивів прийняття постанови та їх належного обґрунтування, в тому числі з наведенням доводів, мотивів та висновків щодо вичерпання можливостей отримання додаткових доказів у даному кримінальному провадженні.
Незрозумілим залишається і те, як у одному кримінальному провадженні можуть бути дві не скасовані постанови про закриття кримінального провадження, які відрізняються виключно датою їх винесення.
Враховуючи наведене, вважаю, що органом досудового розслідування не вжито вичерпних заходів для повного та всебічного дослідження обставин справи.
Встановлені в ході розгляду скарги наведені вище обставини свідчать про неповноту досудового розслідування, відтак оскаржуване рішення слідчого є передчасним, а тому постанову слідчого про закриття кримінального провадження слід скасувати, а матеріали кримінального провадження скерувати до слідчого СУ ГУ НП у Львівській області для відновлення слідства.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,
Скаргу задовольнити.
Скасувати постанову про закриття кримінального провадження слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_5 від 25.06.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1