Справа № 201/5807/22
Провадження № 1-кс/201/2057/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого-криміналіста слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 погодженого прокурором начальником відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від 15.04.2022 р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.111-1, ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання
Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим прокурором, про арешт майна, в обґрунтування якого посилався на те, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000250 від 15.04.2022, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

26.07.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні правопорушень передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК України, однак останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, внаслідок не встановлення його точного місцеперебування на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження.

Встановлено, що ОСОБА_5 переховується від 30.07.2022 підозрюваний ОСОБА_5 оголошено в розшук у зв`язку з тим, що останній переховується від органів досудового розслідування та суду на території, що тимчасово підконтрольна представникам т.зв. «ДНР» та окупаційним військам РФ з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та встановлено набуття ОСОБА_5 права власності на об`єкти нерухомого майна (квартири, земельні ділянки, торгівельний майданчик), а саме:

-Об`єкт нерухомого майна (нежитлова будівля), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 23 загальною площею 490,8 кв. м., розмір частки 7/100, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серія № 1417 від 12.04.2019 року; право власності на підставі договору дарування серія та номер: 7-83 від 14.02.2018 р., приватна власність, спільна часткова, розмір частки 21/100; право власності на підставі договору дарування серія та номер: 7-83 від 14.02.2018 р., приватна власність, спільна часткова, розмір частки 22/100;

-Об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, загальною площею 216,3 кв. м., розмір частки 1/1, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі продажу серія № 7-399 від 30.10.2019 року.

-Об`єкт нерухомого майна (нежитлове преміщення), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 загальною площею 38,4 кв. м., розмір частки 14/60, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування серія № 7-87 від 15.02.2018 року.
-Об`єкт нерухомого майна (земельна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, загальною площею 0,105 га, розмір частки - 1/1, кадастровий номер :01:000:0440, на підставі договору купівлі-продажу, серія №7-399 від 30.10.2019 року.

-Об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, загальною площею 74,7 кв. м., розмір частки 26/60, розташована за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору дарування серія № 7-88 від 15.02.2018 року.

-Об`єкт нерухомого майна (гараж), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, загальною площею 18,1 кв. м., розмір частки 1/1, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про право власності, на нерухоме майно серія № НОМЕР_1 від 17.07.2013 р.

А також ОСОБА_5 має зареєстровані за власним ім`ям транспортні засоби, а саме:

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2011 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_2 ), VIN-код: НОМЕР_3 .

- автомобіль ВАЗ 2109, 1988 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_4 ), VIN-код: НОМЕР_5 .

Тому, з метою можливої конфіскації майна слідчий просив накласти арешт на зазначене майно.

Позиції сторін
Слідчий у судове засідання не прибув, до клопотання долучив заяву, в якій просив клопотання розглянути без його участі і задовольнити.

Власник майна у судове засідання у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України не викликався.

Процесуальні питання
Відповідно до ст. 107 КПК України повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного висновку

Норми КПК України, які застосовуються при вирішенні клопотання
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів після його надходження до суду.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлені слідчим суддею обставини
Слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000250 від 15.04.2022, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

В ході досудового розслідування отримано інформацію про те, що депутат Маріупольської міської ради 8 скликання від партії «Опозиційна платформа За життя» - громадянин України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи злочинний умисел, спрямований на державну зраду, тобто діяння, вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в умовах воєнного стану вчинив перехід на бік ворога і сприяв представникам рф у формуванні окупаційної влади в м. Маріуполі після чого, був призначений «заступником голови адміністрації міста Маріуполя» ОСОБА_6 - так званим «головою адміністрації міста Маріуполя».

Так, громадянин України ОСОБА_5 , з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання рф поширення державного суверенітету України на території Донецької області, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

Після 04.04.2022 року (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Маріуполь Донецької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надав згоду представникам рф на добровільний вступ на посаду заступника голови в так званій окупаційній адміністрації м. Маріуполя» та у подальшому призначений на посаду так званого заступника голови «адміністрації міста Маріуполь» з питань житлово-комунального господарства та будівництва.

На ОСОБА_5 , як на так званого заступника голови «адміністрації міста Маріуполя» з питань житлово-комунального господарства та будівництва, покладено обов`язки щодо залучення до співпраці з окупаційною адміністрацією місцевих мешканців м. Маріуполя, організація проведення інвентаризації майна комунальних підприємств Маріупольської міської ради, створення незаконних установ, підпорядкованих окупаційній адміністрації, а саме так званих «Управління житлово-комунального господарства адміністрації міста Маріуполь», «муніципального унітарного підприємства «Маріупольтранс», «муніципального унітарного підприємства «Зеленстрой», «муніципального унітарного підприємства «Комунальник» та їх реєстрацію в так званих органах податкової інспекції «ДНР», розташованих у місті Маріуполі Донецької області.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 , будучи депутатом Маріупольської міської ради 8 скликання від партії «Опозиційна платформа За життя», починаючи з початку квітня 2022 року (більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена) по теперішній час, перебуваючи на вказаній посаді, виконує організаційно-розпорядчі функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме в так званій «адміністрації міста Маріуполь ДНР».

На підставі викладеного, громадянин України ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайняті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 12.11.2020 відповідно до ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ОСОБА_5 набув статусу депутата Маріупольської міської ради Донецької області 8 скликання від політичної партії «Опозиційна платформа За життя».

Починаючи з 24.02.2022 (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_5 , будучи депутатом Маріупольської міської ради Донецької області 8 скликання, діючи умисно та за власною ініціативою, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, встановив контакти з невстановленими на даний час особами представниками іноземної організації іноземної держави, а саме ЗС рф та іншим воєнізованими формуваннями рф, для надання останнім допомоги у проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, а саме вчинення активних дій спрямованих на забезпечення діяльності окупаційної адміністрації держави-агресора на території м. Маріуполя Донецької області.

Далі, після встановлення ОСОБА_5 контактів з невстановленими військовослужбовцями та іншим воєнізованими формуваннями рф, 04.04.2022, ОСОБА_5 діючи умисно, на виконання злочинних завдань від представників ЗС рф та інших воєнізованих формувань рф, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, та надання представникам ЗС рф та інших воєнізованих формувань рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, приймав участь в проведенні зібрання так званих «представників громади» м. Маріуполя у будівлі комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №53 Маріупольської міської ради Донецької області» за адресою: м. Маріуполь, вул. Пилипа Орлика, 79, під час проведення голосування підтримав висування ОСОБА_6 кандидатом на посаду так званого «Голови адміністрації міста Маріуполь» та подальше звернення до керівництва «ДНР» про призначення ОСОБА_6 так званим «Головою адміністрації міста Маріуполь».

На підтримку вказаного заходу, так званим головою «ДНР» ОСОБА_7 виданий указ № 123 від 06.04.2022 «Про главу адміністрації міста Маріуполь», яким ОСОБА_6 призначений на посаду так званого «Голови адміністрації міста Маріуполь».

Крім того, у травні 2022 року (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Маріуполь Донецької області, діючи умисно та за власною ініціативою, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, та надання представникам ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, організував створення незаконних установ, підпорядкованих окупаційній адміністрації міста Маріуполя, а саме так званих «Управління житлово-комунального господарства адміністрації міста Маріуполь», «муніципального унітарного підприємства «Маріупольтранс», «муніципального унітарного підприємства «Зеленстрой», «муніципального унітарного підприємства «Комунальник» та їх реєстрацію в так званих органах податкової інспекції «ДНР», розташованих у місті Маріуполі Донецької області.

Таким чином, ОСОБА_5 , з метою проведення підривної діяльності проти України, позиціонуючи себе як заступник голови окупаційної влади м. Маріуполя Донецької області, знаходячись на території вказаного населеного пункту, здійснював дії, які полягали у організації діяльності у місті окупаційної влади «ДНР», підконтрольній Російській Федерації, що в свою чергу створює можливість здійснення висвітлення таких дій представниками Російської Федерації у підконтрольних їм засобах масової інформації на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні дій, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України, - державна зрада у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану.

26.07.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні правопорушень передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК України, однак останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, внаслідок не встановлення його точного місцеперебування на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження.

Встановлено, що ОСОБА_5 переховується від 30.07.2022 підозрюваний ОСОБА_5 оголошено в розшук у зв`язку з тим, що останній переховується від органів досудового розслідування та суду на території, що тимчасово підконтрольна представникам т.зв. «ДНР» та окупаційним військам РФ з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та встановлено набуття ОСОБА_5 права власності на об`єкти нерухомого майна (квартири, земельні ділянки, торгівельний майданчик), а саме:

-Об`єкт нерухомого майна (нежитлова будівля), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 23 загальною площею 490,8 кв. м., розмір частки 7/100, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серія № 1417 від 12.04.2019 року; право власності на підставі договору дарування серія та номер: 7-83 від 14.02.2018 р., приватна власність, спільна часткова, розмір частки 21/100; право власності на підставі договору дарування серія та номер: 7-83 від 14.02.2018 р., приватна власність, спільна часткова, розмір частки 22/100;

-Об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, загальною площею 216,3 кв. м., розмір частки 1/1, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі продажу серія № 7-399 від 30.10.2019 року.

-Об`єкт нерухомого майна (нежитлове преміщення), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 загальною площею 38,4 кв. м., розмір частки 14/60, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування серія № 7-87 від 15.02.2018 року.
-Об`єкт нерухомого майна (земельна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, загальною площею 0,105 га, розмір частки - 1/1, кадастровий номер :01:000:0440, на підставі договору купівлі-продажу, серія №7-399 від 30.10.2019 року.

-Об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, загальною площею 74,7 кв. м., розмір частки 26/60, розташована за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору дарування серія № 7-88 від 15.02.2018 року.

-Об`єкт нерухомого майна (гараж), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, загальною площею 18,1 кв. м., розмір частки 1/1, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про право власності, на нерухоме майно серія № НОМЕР_1 від 17.07.2013 р.

А також ОСОБА_5 має зареєстровані за власним ім`ям транспортні засоби, а саме:

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2011 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_2 ), VIN-код: НОМЕР_3 .

- автомобіль ВАЗ 2109, 1988 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_4 ), VIN-код: НОМЕР_5 .

Висновки
На думку слідчого судді, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Згідно з санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України зазначене кримінальне правопорушення карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Слідчий довів, що дійсно існують обставини щодо можливого відчуження майна, яке належить підозрюваному, третім особам, що в подальшому може зашкодити забезпеченню можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення у майбутньому виконання рішення суду в частині конфіскації майна, на думку слідчого судді, існує необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 .

Беручи до уваги вище викладені факти і обставини, на думку слідчого судді, накладення арешту необхідне, оскільки існують вагомі ризики у відчуженні та переоформленні вище зазначеного майна, його умисного пошкодження, що призведе до втрати майна та/або може сприяти вчиненню нових злочинів, в тому числі, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження.
Враховуючи, що санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає конфіскацію майна, з урахуванням положень ч.ч. 5, 10 ст. 170 КПК України, необхідно забезпечити його збереження для можливої його конфіскації як виду покарання, в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, до прийняття остаточного рішення по справі шляхом накладення арешту.

Тому, дослідивши матеріли клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій власника майна, пов`язаних з переоформленням права власності на вищевказане майно, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що зазначене в клопотанні майно може бути використане як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, в ухвалі слідчого судді зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, передача в позику, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні дії щодо майна включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Слідчим доведено, що майно, мова про яке йдеться в клопотанні, має значення для досягнення цілей кримінального провадження у вигляді можливої його конфіскації як виду покарання, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони розпорядження майном. А тому в цій частині клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження речового доказу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна шляхом заборони розпорядження, заборони вчинення реєстраційних дій, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до неправомірного вибуття майна з власності.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого-криміналіста слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження на наступне майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

-Об`єкт нерухомого майна (нежитлова будівля), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 23 загальною площею 490,8 кв. м., розмір частки 7/100, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серія № 1417 від 12.04.2019 року; право власності на підставі договору дарування серія та номер: 7-83 від 14.02.2018 р., приватна власність, спільна часткова, розмір частки 21/100; право власності на підставі договору дарування серія та номер: 7-83 від 14.02.2018 р., приватна власність, спільна часткова, розмір частки 22/100;

-Об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, загальною площею 216,3 кв. м., розмір частки 1/1, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі продажу серія № 7-399 від 30.10.2019 року.

-Об`єкт нерухомого майна (нежитлове преміщення), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 загальною площею 38,4 кв. м., розмір частки 14/60, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування серія № 7-87 від 15.02.2018 року.
-Об`єкт нерухомого майна (земельна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, загальною площею 0,105 га, розмір частки - 1/1, кадастровий номер :01:000:0440, на підставі договору купівлі-продажу, серія №7-399 від 30.10.2019 року.

-Об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, загальною площею 74,7 кв. м., розмір частки 26/60, розташована за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору дарування серія № 7-88 від 15.02.2018 року.

-Об`єкт нерухомого майна (гараж), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23, загальною площею 18,1 кв. м., розмір частки 1/1, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про право власності, на нерухоме майно серія № НОМЕР_1 від 17.07.2013 р.

-автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2011 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_2 ), VIN-код: НОМЕР_3 .

-автомобіль ВАЗ 2109, 1988 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_4 ), VIN-код: НОМЕР_5 .

Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно вищевказаних об`єктів нерухомого майна.

Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу.

Заборонити уповноваженим особам ДП «Сетам» (, м. Київ, вулиця Стрілецька, будинок 4-6) на час проведення досудового розслідування проводити будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, зазначеного в цій ухвалі.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1