ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1574/22 Справа № 177/1607/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
в режимі ваідеоконференції:
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, й задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_6 строком до 07.07.2022 включно.
Мотивуючи постановлене рішення суд, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, один із яких є особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, а також те, що судовий розгляд ще триває та з об`єктивних причин завершити розгляд провадження не має можливості, зокрема через клопотання сторони захисту, дійшов висновку, що ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є такими, що продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам й забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому продовжив ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби - з 22:00 год до 06:00 год ранку наступного дня або особисте зобов`язання, з дати ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обгрунтовуючи вимоги скарги захисник вказує на те, що рішення суду є необґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, як таке, що порушує принципи верховенства права та засади розумності, добросовісності і справедливості. При цьому, апелянт посилається на правову позицію ЄСПЛ, відповідно до якої після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою. Захисник також зазначає, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений та до клопотання не додано суттєвого доказу, який би підтверджував їх існування.
Окрім того, апелянт вказує, що тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому не може бути підставою для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та факт направлення інших обвинувальних актів до суду не вказує на те, що ОСОБА_6 визнаний винним у цих провадженнях, та не може свідчити, що обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення. При цьому, судом не взято до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 згідно наявних документів раніше не судимий, а наведені судом обставини, на думку захисника, свідчать про упередженість суду та порушенням принципу презумпції невинуватості.
Разом з тим, захисник звертає увагу, що ОСОБА_6 жодного разу не здійснював телефонних дзвінків потерпілому, про що повідомив сам потерпілий безпосередньо в судовому засіданні, але ці обставини, які спростовують заявлені прокурором ризики, не було враховано судом.
До того ж, апелянт посилається й на те, що ОСОБА_6 утримується під вартою понад рік, а саме з 14 жовтня 2020 року, що є грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції з прав людини, однак суд, з урахуванням тривалого строку судового розгляду, не розглянув належним чином можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який та постановив рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону.
Поряд з цим, захисник зазначає, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, що можє забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігти наявним у провадженні ризикам.
Апелянт звертає увагу й на те, що 03.05.2022 відбувалась заміна секретаря судового засідання, однак він не був присутній в судовому засіданні та не міг висловити свою думку з приводу відводу цьому секретарю та головуючий у справі, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, та, в порушення вимог ст. 344 КПК України, не з`ясував його думку з цього приводу, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
З урахуванням вищенаведених обставин, на переконання захисника, ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000474 від 14.10.2020, зокрема щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.
На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року було обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора продовжувався в установленому законом порядку, останній раз оскаржуваною ухвалою до 09.05.2022.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, та навів достатні мотиви відмови у задоволенні клопотання сторони захисту.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, один із яких є особливо тяжким злочином, можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а саме позбавлення волі на строк до 15 років, особу обвинуваченого, а також те, що судовий розгляд ще триває та з об`єктивних причин завершити розгляд провадження не має можливості, зокрема у зв`язку із клопотанням сторони захисту, й що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування обвинуваченого від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілого, не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження, ОСОБА_6 продовження строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема й домашнього арешту у певний період доби, про що йдеться в апеляційній скарзі.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Посилання захисника на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, що можє забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігти наявним у провадженні ризикам є недоведеним, та ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в цьому випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Доводи апелянта про те, що головуючий у справі, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, не з`ясував його думку з приводу відводу секретарю судового засідання, який раніше не приймав участь у засіданні, є неспроможними, оскільки заявляти відвід, зокрема й секретарю судового засідання це право сторони у провадженні, а не обов"язок, та сторона захисту цим правом не скористалась.
Що стосується твердження захисника про необґрунтоване посилання суду на факт направлення інших обвинувальних актів щодо ОСОБА_6 до суду, то ці обставини враховуються відповідно до положень статті 178 КПК та не є порушенням презумпції невинуватості.

Оцінюючи вищеневедені обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас, колегія суддів, беручи до уваги те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4