Справа № 451/1671/18
Провадження № 1-кп/451/12/22
ВИРОК
іменем України

31 березня 2022 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000451 від 5.10.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Пиратин Радехівського району, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, з середньою спеціальною освітою, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює на посаді верстатника в ДП «Радехівське ЛМГ», не адвокат, не нотаріус та не депутат, не інвалід, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 28 вересня 2018 року, близько 18 години 10 хвилин, перебувачи біля господарства потерпілого ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_6 , наніс декілька ударів руками по тілу останнього чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням, що згідно з висновку судово-медичної експертизи №105/2018, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні 28 лютого 2019 року ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав, цивільний позов визнає частково, не заперечую щодо повернення коштів за операцію, окрім моральної шкоди. Крім цього, суду показав, що 28 вересня 2018 року перебував вдома за місцем свого проживання. Коли розмовляв з дружиною вона сказала, що їй телефонував ОСОБА_6 та сказав забрати гусей з його подвір`я в с.Куликів Радехівського району Львівської області. Дружина йому сказала, він сів на велосипед та поїхав забирати гусей. Коли підїхав до господарства ОСОБА_6 побачив, що його одна гуска лежить вбита, а друга доходила, ще шість було неподалік живими. Побачивши це він запитав ОСОБА_6 для чого він це зробив, на що він йому відповів, що гуси роблять на його подвір`ї. Причиною конфлікту стало те, що у нього виник нервовий стрес через гусей. Коли Шостак до нього підійшов він його відштовхнув, тоді й почалася бійка. Він наніс ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння й керував автомобілем, декілька ударів руками по тілу. Все це відбувалося біля господарства потерпілого. Все це бачила ОСОБА_9 , інших осіб не було. В судовому засіданні 31 березня 2022 року обвинувачений просив суд присудити йому суми виплат і він їх оплатить. Просив його виправдати, оскільки в цьому кається, умислу у нього не було, він не йшов спеціально на подвір`я потерпілого, щоб його побити, все сталося із вини потерпілого.

Захисник ОСОБА_4 просила ухвалити оправдальний вирок, оскільки у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, незрозуміла кількість ударів, протокол слідчого експерименту є неналежним доказом, оскільки він проводився не за місцем вчинення правопорушення і при цьому був допит обвинуваченого, який проводився всупереч вимогам законодавства. Крім цього, звертала увагу суду, що потерпілий не надав відповідної медичної документації, що підтверджує обставини справи. В судовому засіданні не встановлено чи неправильність накладення гіпсу працівниками медичного закладу через халатне ставлення до виконання своїх обовязків або чи діями обвинуваченого стали наслідки завдання шкоди потерпілому. Відсутність усіх цих прогалин між діями ОСОБА_7 і наслідками, які отримав ОСОБА_8 з 28 вересня по 1 жовтня 2018 року, який в цей період часу вів побутове життя, отримавши травму, свідчить про відсутність у діях обвинуваченого складу правопорушення, у зв`язку з чим просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 23 листопада 2021 року свідок ОСОБА_10 суду показала, що 28 вересня 2018 року до неї зателефонував ОСОБА_6 , який проживає через кілька будинків від її господарства, і сказав їй забрати гуси. Вона про це сказала чоловікові ОСОБА_7 , він сів на велосипед та поїхав. Через деякий час зателефонував чоловік і сказав їй забрати велосипед біля будинку ОСОБА_6 . Коли вона прийшла забирати велосипед, побачила ОСОБА_6 , який на її думку перебував у стані алкогольного сп`яніння, та почав з нею сваритися за гуси. Велосипеда він їй не віддав, а взяв його двома руками та викинув через пліт на свою територію. На його подвір`ї лежала її одна гуска забита та дві пошкоджені, які самі не могли пересуватись, яких з подвір`я забрала її мати ОСОБА_11 . Все це відбувалося біля території господарства ОСОБА_6 , який їй про зламану руку нічого не повідомляв. Під час цього була присутня ОСОБА_12 . В цей день чоловік їй повідомив, що вони з ОСОБА_6 пошарпалися. Вона з пропозицією відшкодувати ОСОБА_6 шкоду не зверталася, чи звертався її чоловік їй невідомо.

В судовому засіданні 31 березня 2022 року свідок ОСОБА_13 суду показала, що в цей день перебувала вдома, не пригадує хто саме їй повідомив про конфлікт між ОСОБА_7 та братом ОСОБА_6 . Вона автомобілем приїхала на місце події і побачила, як ОСОБА_7 вийшов із подвір`я брата та направлявся в сторону магазину, а ОСОБА_6 був на подвір`ї у нього права рука була неробоча, звисала. Через деякий час прибігла на подвір`я дружина ОСОБА_7 і намагалась забрати велосипед чоловіка, який ОСОБА_6 другою рукою відштовхнув. Тоді вона з братом ОСОБА_6 поїхала автомобілем до Лопатинської лікарні, де їм повідомили, щоб їхати у Радехівську лікарню, медичної допомоги не надавали. Вона привезла брата на швидку в м.Радехів, де його оглянув хірург, який зробив ренгент та наклав гіпс. При цьому повідомив, що йому потрібне хірургічне втручання встановлення пластини та що таких операцій у Радехівській лікарні не проводять, порекомендував їхати до Львова до восьмої лікарні швидкої допомоги. Вони поїхали до Львова, в травматології їм повідомили, що гіпс накладений неправильно, тоді його зняли і наклали новий гіпс, з яким потерпілий ходив до операції. У зв`язку з відсутністю коштів на придбання пластини, вони вимушені були їхали додому. Чекали поки мама приїде із-за кордону та привезе кошти, тоді мама із потерпілим їздили до лікарні, де брату провели операцію.У Радехівській лікарні встановили діагноз перелом руки в передпліччі, але вона точно його не пригадує чи діагноз вірний за спливом часу.

Потерпілий ОСОБА_6 просив цивільний позов задовольнити у повному обсязі, оскільки обвинувачений не відшкодував йому жодної гривні за вчинення по відношенню до нього неправомірних дії, щодо покарання обвинуваченому, то призначення такого доручив суду на його розсуд.

Захисник потерпілого ОСОБА_5 просив цивільний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути витрати на правову допомогу. Звертав увагу суду на саму поведінку обвинуваченого, який як під час досудового розслідування та самого розгляду справи не вчиняв жодних заходів, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, що просив врахувати при призначенні обвинуваченому міри покарання.

Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_7 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечне для життя і потягло за собою наслідки, передбачені ч.1 ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Незважаючи на визнання вини, згодом заперечення вини, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- висновком експерта №105/2018 від 12.11.2018 року, проведеного з врахуванням ухвали слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області за фабулою якої 28.09.2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю проживання в с.Куликів Радехівського району ( в даний час Червоноградського району) під час конфлікту із ОСОБА_6 спричинив останньому тілесні ушкодження у виді перелому правої руки, за підсумками якої у потерпілого ОСОБА_6 згідно із виписки до медичної карти стаціонарного хворого №10357 КНП 8-ої МКЛ м. Львова (завіреної печатками лікувальної установи, та підписом і печаткою лікуючого лікаря ОСОБА_14 ), заповненої на ім`я ОСОБА_6 , 1992р.н., встановлено, що у потерпілого мав місце закритий перелом правої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням, що міг виникнути від дії тупого твердого предмета по механізму удару незадовго до звернення до медичного закладу, може відповідати часу та обставинам, описаним у фабулі та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Вказаний перелом не є характерним для виникнення при спробі пом`якшення падіння на площину витягнуту руку. В мотивувальній частині висновку вказано, що з представлених рентгенограмах правого передпліччя від 28.09.18р. №2974 та від 3.11.18 року прицільна в двох проекціях прослідковується косо поперечний перелом нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням (а.с.29-29 зворот);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2018 року із фототаблицями, який проведений із участю ОСОБА_7 в присутності понятих, разом із фототаблицями, з якого вбачається, що ОСОБА_7 розказав обставини спричинення тілесних ушкоджень 28 вересня 2018 року біля господарства ОСОБА_6 та повідомив, що між ними стався конфлікт, в ході якого виникла бійка та він кулаком правої руки наносив удари по тілу ОСОБА_6 , в тому числі і в руку. Крім цього, погодився показати, як відбувалися події (а.с.30-35).

Вказані докази визнаються судом належними та допустимими.

Також судом взято до уваги вимогу УІАЗ ГУМВСУ у Львівській області від 22.11.2018 року з якої вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий (а.с.38 38 зворот); позитивну характеристику виконкому Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області за місцем проживання (а.с.36); довідку КНП «Радехівської центральної районної лікарні №1732 від 9.11.2018 року з якої видно, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває (а.с.37).

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані сторонами обвинувачення та захисту в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен доказ, а саме покази обвинуваченого є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_7 .

А тому, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Каяття обвинуваченого суд не визнає обвинуваченому в якості обставини, яка помякшує його покарання, оскільки такий вину свою у вчиненні умисного злочину повністю не визнав, а відтак й щиро не розкаявся.

Відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивну характеристику за місцем проживання, на обліку у лікаря- нарколога та лікаря -психіатра в КНП «Радехівська центральна лікарня» не перебуває, думку потерпілого, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаних діянь, а також особу винного, який не визнав себе винним повністю в інкримінованому злочині, думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Захисником ОСОБА_5 потерпілого ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, в якому просить стягнути на користь ОСОБА_6 24 787 гривень 89 копійок майнової шкоди, 40 000 гривень моральної шкоди, 20000 грн. за надання професійної правничої допомоги. В позовній заяві зазначає, що 28 вересня 2018 року в результаті неправомірних ОСОБА_7 ОСОБА_6 було нанесено умисне середньої тяжкості тілесне ушкоджунення, що спричинило закритий перелом право променевої кістки в н/3 із зміщенням. 2 жовтня 2018 року йому було проведено оперативне втручання в обємі: відкрита репозиція стабільно функціональний металоостеосинтез правої кістки блокуючою передмодельованою пластиною та гвинтами, що підтверджується виписками із медичної карти амбілаторного (стаціонарного) хворого №10357. Крім цього, позивачу було призначено щоденні перев`язки, курс антибіотиків та ЛФК терапії. Курс лікування був довготривалим та відчутним для майнового стану позивача (а.с.17-19).

В процесі розгляду справи представником позивача подано клопотання про збільшення позовних вимог, посилаючись на ці ж обставини та у звязку з проведенням 18 серпня 2020 року повторного оперативного втручання в обємі видалення МК правої променевої кістки, причиною якого стали неправомірні дії обвинуваченого, просив стягнути з останнього майнову шкоду в розмірі 34 365 гривень 15 копійок, оскільки збільшились витрати на операцію та післяопераційний стан та 80 000 гривень моральної шкоди (а.с.116-126).

Захисник обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7 - ОСОБА_4 подала заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки раухнки, виписки з історії хвороби, фіскальні чеки не можуть бути прийняті судом як докази, оскільки рахунок фактура від 01.10.2018 року №0110/254 це вид комерційного рахунку, в якому зазначачається сума сплачена за товар, і такий розрахунок відповідає ознакам первинного документу, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік» та фінансову звітність в Україні. Цей рахунок носить лише інформаційний характер, оскільки рахунком фактурою не фіксується будь-яка господарська операція. Щодо наданих фіскальних чеків на купівлю медичних препаратів та медичних матеріалів, вважає що ці витрати не підтверджені належною медичною документацією. Розмір витрат на ліки, лікування, лікарські засоби визначаються на підставі призначень лікаря, які оформляються у виді лікарських рецептів. Самі по собі фіскальні чеки не можуть бути доказом того, що ОСОБА_6 придбав відповідний товар та поніс витрати на його придбання. Що стосується моральної шкоди, то вважає, що така вимога не відповідає вимогам та нормам законодавства, оскільки у позові не вказано жодних обгрунтувань понесеної моральної шкоди, а наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності і таке правило доказування поширюється і на питання відшкодування шкоди (а.с.92-95).

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною першою ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною п`ятою ст.128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Обвинувачений (цивільний відповідач) частково не визнав цивільний позов, а саме в частині відшкодування моральної шкоди.

Так, потерпілим при поданні цивільного позову заявлено до стягнення майнової шкоди в розмірі 34 365 гривень 15 копійок.

Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

На підтвердження надано суду копію виписки з медичної карти хворого №10357, копію рахунків фактури, копії фіксальних чеків, квитанції, товарний чек №572478 від 18.08.2020 року, акт про надані медичні послуги для пацієнта (а.с.20, 21-26, 119-126).

Тобто в судовому засіданні встановлено, що розмір матеріальних збитків, завданих потерпілому ОСОБА_6 діями ОСОБА_7 та підтверджених належними та допустимими доказами становить 34 365 гривень 15 копійок, тому позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди підлягають до задоволення, оскільки шкода, пов`язані із завданою шкодою здоров`ю потерпілого, а саме витрати на придбання ліків та самого лікування і перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (ч.1, п.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктами 9,10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вказана правова позиція відображена в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року по справі №757/53996/17 (провадження № 61-6127св19).

Вирішуючи питання щодо завданої моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачу ОСОБА_6 внаслідок кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження, він зазнав фізичного болю, переніс фізичні та душевні страждання, операційні втручання, йому була заподіяна моральна шкода. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з характеру вчиненого обвинуваченим правопорушення, характеру завданої шкоди, поведінки самого обвинуваченого, глибини перенесених ОСОБА_6 фізичних та душевних страждань, а також з вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з відповідача ОСОБА_7 необхідно стягнути на користь потерпілого ОСОБА_6 10 000 гривень моральної шкоди.

Частиною першою ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Щодо понесених потерпілим витрат на правову допомогу суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, її складності, дійшов висновку, що витрати на професійну правову допомогу, надані адвокатом обсягом послуг на досудовому слідстві та в суді, тому підлягають до задоволення та стягнення з обвинуваченого в розмірі 32 800 гривень на користь потерпілого, що підтверджується прибутковим касовим ордером №3 від 10 січня 2022 року, договором про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2018 року №30/10-2018 та додатковою угодою №1 до нього від 25.11.2018 року із актом приймання передачі №1 від 10 січня 2022 року (а.с.205-208).

Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути із цивільного відповідача ОСОБА_7 в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок ) копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, не застосовувались.

Суд розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, вважає посилання захисника ОСОБА_15 на відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, незрозумілість кількість ударів, проведення слідчого експерименту з порушенням норм законодавства та відсутність медичної документації на підтвердження обставин справи безпідставними, оскільки такі спростовується матеріалами справи, зокрема протоколом проведення слідчого експерименту, висновком експерта, показами свідків та наданою медичною документацією.

Керуючись ст.ст.21,22,84,91,92,118,124,127,128,174, 368,370,371,373,374 КПК України, ст.ст.11,16,23,1167 ЦК України, ст.141 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді одного року позбавленя волі з іспитовим строком один рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: -періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; -повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 майнову шкоду у розмірі 34 365 ( тридцять чотири тисячі триста шістдесят п`ять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 ( десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 32 800 ( тридцять дві тисячі вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок ) копійок.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, інші учасники провадження мають право отримати копію вироку в суді за їх вимогою.

Головуючий суддяОСОБА_1

Вирок суду виготовлений в нарадчій кімнаті 31 березня 2022 року.