Справа № 569/6741/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000292 від 01.02.2022 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабів, Рівненського району Рівненської області, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше несудимого, із середньою освітою, студента першого курсу НУВГП Рівненського фахового технічного коледжу,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання та подальше зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, незаконно придбав 01 лютого 2022 року, близько 10 год. 00 хв., шляхом підбирання на відкритій ділянці місцевості, у траві, неподалік буд. АДРЕСА_2 , попередньо замовлених за допомогою Telegram-каналу «HASLAS» та « ІНФОРМАЦІЯ_2 », особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено «канабіс» загальною вагою 7,652 г (з розрахунку на висушену речовину), особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено лізергід (ЛСД) загальною вагою 0,000111 г, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP загальною масою 9,1047 г (вказана маса відноситься до великих розмірів), особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС загальною вагою 0,2503 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА загальною вагою 1, 808 г (вказана маса відноситься до великих розмірів), які, за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою (кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме провадження), мав зберігати з метою подальшого незаконного збуту кінцевим споживачам в місцях попереднього приховування закладок.
Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, ОСОБА_3 , за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою (кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме провадження), порушуючи порядок, встановлений ст.ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», незаконно зберігав, при собі, росфасовані особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP загальною вагою 2,307 г, яка знаходилась у п`яти однотипних, окремих полімерних пакетиках, з моменту придбання до 20 год. 15 хв. 01 лютого 2022 року, тобто до моменту вилучення працівниками поліції.
Крім того, ОСОБА_3 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, порушуючи порядок, встановлений ст.ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою (кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме провадження), незаконно зберігав на відкритій ділянці місцевості, що знаходиться навпроти будинку № 26 по вул. Макарова в м. Рівне, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP загальною вагою 1,6822 г, яка знаходилась в одинадцяти однотипних, окремих полімерних пакетиках, з моменту придбання до 21 год. 45 хв. 01 лютого 2022 року, тобто до моменту вилучення працівниками поліції.
Також, ОСОБА_3 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, порушуючи порядок, встановлений ст.ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою (кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме провадження), незаконно зберігав на відкритій ділянці місцевості, що знаходиться навпроти будинку АДРЕСА_3 , особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено «канабіс» загальною вагою 7,652 г (з розрахунку на висушену речовину), особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено лізергід (ЛСД) загальною вагою 0,000111 г, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP загальною масою 5,1155 г, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС загальною вагою 0,2503 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА загальною вагою 1,808 г, які знаходились у тридцяти дев`яти однотипних, окремих полімерних пакетиках, з моменту придбання до 02 год. 51 хв. 02 лютого 2022 року, тобто до моменту вилучення працівниками поліції.
Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України як своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, та якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах та особливо небезпечні наркотичні засоби та психотропні речовини.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.
Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.
ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Також вказав, що закладки робив по вул. Макарова та В"ячеслава Чорновола в м. Рівне, і всього було 50 закладок, і він їх не розгортав. Крім того вказав, що всі закладки з наркотичними засобами та психотропними речовинами він видав працівникам поліції добровільно, жодних грошових коштів за це не отримав. Просить суд суворо його не карати, а також не стягувати з нього процесуальні витрати, оскілки він самостійного доходу немає, а у мами тяжке матеріальне становище.
Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 02.02.2022 визнано речовим доказом мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 4" номер НОМЕР_1 , приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 09.02.2022 накладено арешт на мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 4" + 59, що належить ОСОБА_3 .
Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 26.04.2022 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження особливо небезпечний наркотичний засіб "канабіс" вагою 7,652 г, 7,652 г та особливо небезпечну психотропну речовину 0,000111 г, 9,1047 г, 0,2503 г, 1,808 г, 2,307 г, 1,6822 г, 0,000111 г, 5,1155 г, 0,2503 г, 1,808 г, які передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, по квитанції №1745 (706).
Згідно з ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та останній винен у його вчиненні.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказане правопорушення відноситься до тяжких злочинів.
Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, по місцю навчання в опорному закладі " ІНФОРМАЦІЯ_3 " характеризувався з позитивної сторони, напівсирота, являється студентом НУВГП Рівненський фаховий технічний коледж, брав активну часть у районних спортивних змаганнях та культурно-масових заходах, за що нагороджений грамотами. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні вибачився за вчинене діяння, і запевнив, що більше такого не повториться.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обтяжуючих обставин суд не встановив.
Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.
Витрати на залучення експертів становлять 43248 грн 24 коп.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
За змістом частин 1,3 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи обвинуваченого, за власною ініціативою або за її клопотанням має право зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю. У разі звільнення від оплати процесуальних витрат відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому КМ України.
Враховуючи те, ОСОБА_3 є неповнолітнім, не працюючим, немає власного матеріального доходу, проживає у малозабеспеченій сім"ї, матір обвинуваченого отримує невелику заробітну плату та при цьому допомагає своїй сестрі, яка являється інвалідом 2-ї групи та потребує постійного лікування, то це вказує на скрутне матеріальне становище ОСОБА_3 та неспроможність останнього сплати процесуальні витрати, а тому суд вважає звільнити його від відшкодування процесуальних витрат, і поклати їх на державу.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений щиро покаявся у вчиненому діянні, активно сприяв розслідуванню даного кримінального правопорушення, являється неповнолітнім, вступив на перший курс НУВГП Рівненського фахового економічного коледжу та враховуючи дані про особу обвинуваченого, що він раніше не судимий, по місцю проживання та навчання характеризується з позитивної сторони, напівсирота, виховувався без батька, який являється учасником АТО, являється волонтером, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку, брав активну участь у районних спортивних змаганнях та культурно-масових заходах, за що неодноразово був нагороджений грамотами, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд приходить до переконання про призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Водночас при призначенні покарання суд враховує всі інші фактори, що мають місце як у момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, так і після нього. Ці фактори мають стати показником позитивних чи негативних тенденцій виправлення винного, зниження його рівня деліктоздатності й засвідчити своєрідний процес декриміналізації ОСОБА_3 тобто буде підставою призначення менш суворого покарання, ніж передбачено в законі.
Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Обвинувачений щиро покаявся з приводу вчиненого як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, висловив жаль з приводу вчиненого, і вказав, що в подальшому більш таких протиправних діянь вчиняти не буде.
Згідно досудової доповіді сектору ювенальної пробації м. Рівне від 12.07.2022, на думку органу пробації можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, з покладенням відповідних обов"язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до ст. 104 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років. У разі звільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на окрему особу, за її згодою або на її прохання, обов`язок щодо нагляду за засудженим та проведення з ним виховної роботи.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.
Призначаючи вищевказане покарання ОСОБА_3 , суд виходить з принципу справедливості і вважає, що такий менш суворий вид покарання буде достатній для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових правопорушеннь.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 104,119,370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним та призначити покарання у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України із врахуванням ст. 69 КК України у виді п"яти років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.
Витрати на залучення експертів у сумі 43248 грн 24 коп віднести за рахунок держави.
Речові докази, а саме: особливо небезпечний наркотичний засіб "канабіс" вагою 7,652 г, 7,652 г та особливо небезпечну психотропну речовину 0,000111 г, 9,1047 г, 0,2503 г, 1,808 г, 2,307 г, 1,6822 г, 0,000111 г, 5,1155 г, 0,2503 г, 1,808 г, що передано на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції №1745 (706), після набрання вироком законної сили - знищити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 09.02.2022 на мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 4" + 59, що належить ОСОБА_3 .
Мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 4" + 59, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -