ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/776/22 Справа № 175/258/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001411 за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, розлученого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням відповідних обов`язків.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за наступних обставин.
Так, відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 08.11.2006 року ОСОБА_8 є батьком неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2012 року у справі № 410/4494/12 і виданого на підставі нього виконавчого листа ОСОБА_8 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_10 на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2012 року до досягнення ОСОБА_9 повноліття.
Однак, обвинувачений ОСОБА_8 , достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, грубо порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання неповнолітньої доньки, які покладені на нього як батька, ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, ігноруючи вимоги державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби про необхідність виконання аліментних зобов`язань, маючи умисел, направлений на невиконання вказаного судового рішення, у період часу з 01 липня 2015 року по 01 січня 2020 року злісно ухилився від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки, а саме: без поважних причин офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не звертався у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік, протягом тривалого часу, працюючи у фізичних осіб-підприємців і приватних осіб і маючи тимчасовий заробіток, з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу відомості про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, не надавав будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у сумі 33718,97 грн.
В апеляційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 просить на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, вважаю, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_8 провину визнав частково та показав суду, що після розлучення та ухвалення рішення про сплату аліментів він був офіційно працевлаштований та з його зарплати відраховували платежі. Після звільнення платежу припинилися, однак весь 2019 рік і у січні 2020 року його сестра перераховувала потерпілій по 500 грн. Про цей факт він не повідомляв державного виконавця, але всі чеки показував слідчому. До 2019 року не надавав ніякої допомоги через відсутність коштів, так як виховує ще двох дітей у цивільному шлюбі.
Тобто, як вказує прокурор, з показань ОСОБА_8 вбачається, що він фактично оспорив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а за таких обставин суду належало повернутись до обговорення питання про визначення обсягу доказів та встановлення порядку їх дослідження й розглянути кримінальне провадження в загальному порядку.

Заслухавши суддюдоповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального проступку, за який він засуджений, фактичні обставини справи та юридична кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Розглядаючи ж доводи прокурора, зазначені в його апеляційній скарзі, стосовно допущення місцевим судом істотних порушень кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Обов`язковою умовою прийняття судом обставин кримінального провадження як таких, що ніким не оспорюються та не підлягають дослідженню, є вимога закону роз`яснити сторонам зміст цих обставин. Крім цього, суд повинен переконатися, що визнання сторонами обставин справи є добровільним, та роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч.3 ст. 349 КПК України не може бути застосована.
Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався належним чином.
Як убачається з технічного запису судового процесу, журналу судового засідання, а також з викладеного у вироку судом першої інстанції, під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 провину визнав частково та надав суду пояснення про те, що після розлучення та ухвалення рішення про сплату аліментів він був офіційно працевлаштований та з його зарплати відраховували платежі. Після звільнення платежу припинилися, однак весь 2019 рік і у січні 2020 року його сестра перераховувала потерпілій по 500 грн. Про цей факт він не повідомляв державного виконавця, але всі чеки показував слідчому. До 2019 року не надавав ніякої допомоги через відсутність коштів, так як виховує ще двох дітей у цивільному шлюбі.
Таким чином, з показань обвинуваченого ОСОБА_8 убачається, що він фактично оспорює обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а за таких обставин суду належало повернутись до обговорення питання про визначення обсягу доказів та встановлення порядку їх дослідження й розглянути кримінальне провадження в загальному порядку. Втім, незважаючи на це, суд, всупереч вимогам чинного законодавства, належним чином не дослідивши надані стороною обвинувачення докази та не навівши у своєму вироку належних та достатніх мотивів відносно цього, безпідставно застосував спрощений порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України, що призвело до істотного обмеження процесуальних прав обвинуваченого, у тому числі й права на захист.
Зазначені порушення відповідно до ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду в даному конкретному випадку прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
За змістом п.3 ч.1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення
З огляду на викладене вирок суду першої інстанції не можна вважати законним й обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.
Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 04.11.2021 року (справа 345/2729/20), а відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.
Тож, під час нового судового розгляду необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінально-процесуального закону.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412,415, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4