Номер провадження: 11-кп/813/1940/22
Справа № 947/324/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001232 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
в с т а н о в и в:
Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 28.09.2021 року Київським районним судом м.Одеси за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік, визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 28.09.2021 року, та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Запобіжний захід не застосовувався, вирішено питання про речові докази.
Встановлено, що 10.12.2021 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , впевнившись, що потерпіла міцно спить, щоб його дії залишились непоміченими для сторонніх осіб, з метою особистого збагачення, маючи корисливий умисел, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав з підвіконня мобільний телефон марки « Sumsung» моделі «Galaxy» imei: НОМЕР_1 ; imei: НОМЕР_2 вартістю 1450,00 гривень, всередині із сім-картою оператору мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_3 , яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої. Після чого із викраденим майном з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши майнової шкоди потерпілій на загальну суму 1450,00 гривень. Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вказує про незаконність та необґрунтованість вироку суду з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також порушення права обвинуваченого на захист. В обґрунтування доводів наголошує про те, що в порушення вимог ч.2 ст.54 КПК України обвинуваченому ОСОБА_9 не роз`яснювалось право на кваліфікований захист, захисник не залучався під час досудового розслідування та судового розгляду, відмову від захисту обвинувачений не підписував. Також ОСОБА_9 зауважує про те, що самовільно взяв телефон потерпілої за борг, що свідчить про наявність підстав для кваліфікації його дій за ст.356 КК України. Також апелянт зазначає про те, що ОСОБА_9 не було вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів, судом першої інстанції в один день було проведено підготовче судове засідання та здійснено судовий розгляд, проте від обвинуваченого не надходила заява про розгляд кримінального провадження в короткі строки, відсутні докази здійснення будь-яких підготовчих дій судом. В обґрунтування зазначених доводів апелянт посилається на зміст положень ст.ст. 315, 316 КПК України. Зазначене, захисник вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги, поданої стороною захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
Засадами ст.20 КПК України регламентовано положення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 дотримано вимоги зазначеної норми кримінального процесуального закону, оскільки обвинуваченому було вручено копію обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, що підтверджено розпискою про їх отримання ОСОБА_9 (а.п.9), у відповідності до приписів ст.ст.20, 42 КПК України ОСОБА_9 вручено пам`ятку про права та обов`язки (а.п. 23-24), якою визначено право обвинуваченого на першу вимогу мати захисника, що жодним чином не свідчить про порушення права на захист обвинуваченого, як про це безпідставно зауважує в апеляційній скарзі захисник. Крім того, у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави, що передбачають обов`язкову участь захисника, відповідно до положень ст.52 КПК України. За відсутності вимоги обвинуваченого ОСОБА_9 про залучення захисника для здійснення його захисту, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не виникло підстав для забезпечення його участі у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
За приписами ч. 2 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
Як встановлено під час перевірки матеріалів провадження, зокрема журналу судового засідання та під час прослуховування технічного запису судового засідання від 10.08.2022, обвинувачений правильно розумів обставини, викладені в обвинувальному акті, їх не оспорював, а тому суд, встановивши наявність підстав для розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_9 такий порядок, наслідки розгляду кримінального провадження та, пересвідчившись у добровільності позиції обвинуваченого, здійснив судовий розгляд, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_9 та дослідженням доказів, що характеризують його особу. При цьому, під час допиту стосовно обставин вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачений надав пояснення, які узгоджуються зі змістом пред`явленого йому обвинувачення, яке визнано судом доведеним. За встановленого, доводи захисника про те, що в діях ОСОБА_9 , відповідно до його пояснень, наявний інший склад кримінального правопорушення, суперечать змісту матеріалів провадження.
Обставини порушення вимог ст.ст. 28, 315, 316 КПК України, про що зауважує захисник в апеляційній скарзі, не встановлені під час перевірки матеріалів провадження судом апеляційної інстанції, зі змісту апеляційної скарги убачається, що фактично апелянтом надано власну суб`єктивну оцінку тлумачення положень зазначених норм. Засадами вказаних норм не регламентовано будь-яких обмежень щодо повноважень суду на здійснення розгляду кримінального провадження в розумні строки, визначення дій та їх обсягу, що необхідні для підготовки до судового розгляду, є виключно правом суду, який не обмежений мінімальними строками на їх здійснення. Як убачається зі змісту ухвали про призначення кримінального провадження до судового розгляду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 314, 315, 316 КПК України, що жодним чином не вказує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як про це безпідставно вказує апелянт.
Іншими доводами та аргументами апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не вмотивована.
З огляду на викладене та встановлене під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції, підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_9 та призначення нового судового розгляду матеріалів кримінального провадження, як про це ставить питання захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 стосовно ОСОБА_9 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4