Справа № 488/2931/21
Провадження № 1-кп/488/136/22 р.
УХВАЛА

16.08.2022 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

в ході розгляду кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за №0000418 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2022 року у даному кримінальному провадженні прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 з мотивів продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Так, прокурора зазначала, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини та, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує у разі доведення його вини, може переховуватись від суду. Також на обгрунтованість свого клопотання вказувала, що ОСОБА_5 негативно характеризується за місцем проживання, має зв`язки з особами, що схильні до вчинення злочинів, раніше відносно нього порушувались кримінальні провадження та наразі на розгляді Центрального районного суду м.Миколаєва відносно нього перебуває кримінальне провадження. Посилалась на відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, які б утримували його від втечі.
В судовому засіданні 16.08.2022 р. прокурор своє клопотання підтримала, вважала, що інший більш м`який вид запобіжного заходу, в тому числі, враховуючи, що ОСОБА_5 , є громадянином іншої держави, не здатен забезпечити його належної процесуальної поведінки.

В ході судового засідання, обвинувачений ОСОБА_5 у задоволенні вказаного клопотання просив відмовити, посилаючись на покази свідка ОСОБА_7 , який зізнався у скоєнні злочину, що ставиться йому ( ОСОБА_5 ) упровину. Просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Висловлюючи свою позицію щодо клопотання прокурора, захисник ОСОБА_6 просила у його задоволенні відмовити як безпідставного, вказуючи на те, що з плином часу ризик втечі обвинуваченого значно зменшився та його належна процесуальна поведінка може бути забезпечена з обранням міри запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням засобу електронного контролю. Посилалась на тривале перебування обвинуваченого під вартою, що фактично відповідає не запобіжному заходу, а відбуттю покарання.

Посилалась на безпідставність тверджень у клопотанні про відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, при тому що останній має постійне місце проживання, яке збігається з його місцем реєстрації, де він проживав до арешту зі своїми сестрами, бабусею та матір`ю.

Вирішуючи питання щодо вказаного клопотання, суд виходить з положень ст.ст.183, 184, 199, ч.3 ст.331 КПК України, які вимагають від суду розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, та вказують на обставини, що мають бути доведені ініціатором клопотання.

Вислухавши доводи прокурора, позицію обвинуваченого та його захисника, суд вважає доведеним стороною обвинувачення обставин, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Стосовно обґрунтованості підозри, то як зазначалось судом і раніше, у відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину. При цьому обгрунтованість підозри в межах, необхідних для вирішення питання щодо обрання міри запобіжного заходу, перевірена слідчим суддею під час обрання такого заходу.

Щодо посилання прокурора на продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду, який наразі не зменшився, суд вважає слушними вказані доводи, а також неможливість з обранням більш м`якого виду запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризику його переховування від суду.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у насильницькому злочині із застосуванням ножа, зокрема закінченому замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини.

У разі доведеності вини обвинуваченого, покарання за такий злочин передбачається виключно у виді позбавлення волі, з урахуванням санкції ч.1 ст.115 КК України та положень ст.68 КК України, на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

У сукупності з іншими обставинами, зокрема приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 є громадянином іншої держави, та не обмежений у праві виїзду за межі України у період воєнного стану, на даний час відносно обвинуваченого також порушене кримінальне провадження за ч.2 ст.189 КК України, розгляд якого здійснюється Центральним районним судом м.Миколаєва, також, враховуючи, що обвинувачений не має утриманців, до обрання міри запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, офіційного місця роботи не мав, що вказує на відсутність чинників, які б утримали обвинуваченого від втечі, розуміючи тяжкість покарання у разі доведення його вини.

Тобто, наведені вище обставини свідчать, що ризик переховування обвинуваченого від суду є настільки реальним, що жоден інший, більш м?який запобіжний захід, не зможе йому запобігти, в тому числі такий як цілодобовий домашній арешт, тим паче враховуючи, що Україна перебуває в умовах воєнного стану та особі має бути забезпечено право слідувати до укриття у випадку повітряної тривоги чи інших обставин, повязаних з військовим станом, що загрожують його життю чи здоровю, та що фактично унеможливлює контроль за виконанням обвинуваченим умов домашнього арешту та запобіганню ризику його втечі.

За наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в тому числі, і щодо строку, на який сторона обвинувачення просить продовжити відносно ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на стадію кримінального провадження, в якій ще не завершено дослідження письмових доказів, не допитано обвинуваченого, а також враховуючи умови воєнного стану, у якому здійснюється на даний час розгляд справи.
Стосовно посилань обвинуваченого на покази свідка ОСОБА_7 , то оцінка показам свідків, як і іншим доказам у справі, може бути надана судом лише при прийнятті остаточного рішення у справі.

Щодо визначення застави, то, враховуючи, що ОСОБА_5 інкриміноване діяння щодо вчинення особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, тому, керуючись п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не призначає застави, адже вважає, що остання не здатна запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду, в тому числі у разі покладення зобов`язання здати на зберігання документ, що надає право виїзду за межі України, адже таке переховування не виключається і на території України.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Продовжити відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14 жовтня 2022 року включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, та її оскарження не зупиняє такого виконання.

Суддя ОСОБА_1