Дата документу 02.08.2022 Справа № 333/5538/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5538/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/961/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щасливе Оріхівського району Запорізької області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14 березня 2011 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 08 жовтня 2013 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 04 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.ч.2,3 ст.185 КК України, на підставі ч.ч.1,4 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 22 вересня 2017 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбута частина покарання - 1 рік 5 місяців 14 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 21 жовтня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 326 гривень 88 копійок за залучення експертів на проведення судової товарознавчої експертизи.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає про порушення судом першої інстанції його права на судову рівність та на недотримання ст.10 КПК України.
Крім того, обвинувачений зазначає про те, що в суді першої інстанції він наполягав на участі певних осіб у судовому розгляді справи, проте суд не забезпечив їхньої участі в судовому засіданні.
Також суд першої інстанції не надав йому можливості виступити із останній словом у повному обсязі.
Обвинувачений зазначає, що він визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте суд не застосував щодо нього пом`якшуючих обставин.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 будучи особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв аналогічний злочин за таких обставин.
Так, 29 серпня 2020 приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), знаходячись біля супермаркету «АТБ», розташованого по проспекту Соборному 1-В в м.Запоріжжя, заздалегідь розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_6 наніс удар ногою в спину потерпілому ОСОБА_9 , в результаті якого останній впав на землю, а невстановлена досудовим слідством особа нанесла потерпілому ОСОБА_9 не менше п`яти ударів ногами та кулаками рук в обличчя та по тулубу, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 , згідно з висновком експерта №1018 від 07 вересня 2020 року, тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколо-очній ділянці, на передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на передній поверхні правого передпліччя в середній третині, на передній поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини на рівні 3-го ребра, садно на задній поверхні правого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Скориставшись безпораднім станом потерпілого ОСОБА_9 , невстановлена особа шляхом ривку відкрито для останнього викрала з правої руки сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 70 грн, мобільний телефон марки «Нuawei» моделі «P SmartPlus, вартість якого, згідно з висновком експерта №1302-20 від 08 вересня 2020 року, складає 3 300 гривень, посвідчення учасника бойових дій та перепустку на ім`я ОСОБА_9 , картку ОТП Банку, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого.
Після чого ОСОБА_6 спільно з невстановленою особою залишили місце вчинення кримінального правопорушення разом з вкраденим майном, яким розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 3 370 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а також за можливості пом`якшити йому покарання; захисника, який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді цього провадження.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті висунутого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.
При цьому, суд з`ясував у обвинуваченого ОСОБА_6 , чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив останньому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. На що обвинувачений погодився.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з цим, з огляду на положення ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, щиро розкаюється, його вік та стан здоров`я, суспільну небезпечність, а також те, що він на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, офіційно не працевлаштований.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі на мінімальний строк.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в т.ч. злочинів проти власності, призначене останньому покарання неможна вважати надто суворим.
Доводи обвинуваченого про порушення судом першої інстанції його процесуальних прав, а також про ненадання йому можливості виступити у судовому засіданні з останнім словом у повному обсязі, спростовуються матеріалами провадження.
Крім того, спростовуються змістом оскаржуваного вироку і доводи обвинуваченого про не врахування судом першої інстанції його щирого каяття.
Не є слушними доводи обвинуваченого і з приводу того, що суд не забезпечив участі в судовому засіданні осіб, на участі яких наполягав останній, оскільки на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались, в т.ч. самим обвинуваченим.
Отже, подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4