Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/600/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді- ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000107 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мар`ївка Кіровоградської області, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , одружену, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштовану, не судиму в силу ст.89 КК України,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді 60 (шістдесят) годин громадських робіт.
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою в умисному завданні легкого тілесного ушкодження потерпілому, за наступних обставин.
ОСОБА_8 18.07.2022 о 23:30 год. перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх діянь, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 нігтями пальців лівої та правої руки завдала ОСОБА_7 не менше чотирьох подряпин в області лівого плеча та шиї, та спричинила укус зубами в районі лівого плеча, чим заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця з саднами в ділянці лівого плеча, саден по задньо - бічній поверхні шиї ліворуч, лівій бічній поверхні шиї, правій бічній поверхні шиї, правій надключичній ділянці, лівій підключичній ділянці, лівому передпліччі, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 369 від 21.07.2022 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, а саме, змінивши його з покарання у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт на покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що вона одружена, її чоловік мобілізований до лав ЗСУ, перебуває на повному державному забезпеченні, як військовослужбовець, і тому вона та діти мають достатньо коштів на прожиття.

Також, вона має на праві власності земельну ділянку, розміром 5,11 га, яка перебуває в оренді, отримує орендну плату. Має присадибну земельну ділянку, займається городництвом, утримує підсобне господарство, що є постійним джерелом доходів.

Відсутність у неї офіційного працевлаштування та відсутність через це постійної заробітної плати не свідчить про її неплатоспроможність, а тому висновок суду про її матеріальний стан, та неможливості призначення покарання у виді штрафу, побудований на припущенні, що є недопустимим.

Окрім того, вона навчається у ПТУ № 32 м. Бобринець, тому не працює офіційно, має стипендію. Її навчання здійснюється за індивідуальною програмою, так як вона має двох малолітніх дітей. На даний час, в умовах війни, діти не відвідують дошкільний заклад. Інших членів сім`ї вона не має, а тому під час повітряних тривог лише вона може забезпечити дітям належні умови та перебування їх в укритті. Тому, відбуття покарання у виді громадських робіт призведе до того, що діти у цей час будуть позбавлені її піклування, і будуть піддані небезпеці. Відтак таке покарання становить для неї «особистий надмірний тягар».

Окрім того, таке покарання негативно відобразиться у реалізації її права на освіту, оскільки не зможе належно виконувати приписи навчального закладу та навчатися за браком часу.

Вказані обставини підтверджуються доказами, долученими до апеляційної скарги.

Вважає, що покарання, яке вона має понести за вироком суду, повинно бути у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, застосування саме штрафу є доцільним, оскільки це гарний виховний важіль для її виправлення. Штраф не є для неї особистим надмірним тягарем, оскільки не вплине негативно на добробут дітей та неї особисто. Не стане перешкодою у належному виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення безпечних умов для життя і здоров`я дітей та не порушить права на освіту.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, потерпілого, який підтримав апеляційні вимоги обвинуваченої, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами, які судом першої інстанції досліджені у судовому засіданні та їм надана об`єктивна оцінка, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не перевіряється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 щодо зміни з покарання у виді громадських робіт на покарання у виді штрафу, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Колегія суддів також враховує, що Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 дотримався наведених вимог.

Так, вирішуючи питання про обрання обвинуваченій виду та розміру покарання, районний суд у відповідності зі ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме те, що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, те, що вона вважається такою, що не має судимостей, одружена, не працевлаштована, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не значиться.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття. Відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді громадських робіт на 60 годин, що прямо передбачено санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, і таке покарання, на переконання суду першої інстанції, буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого обвинуваченою проступку, обставинам справи, але й особі обвинуваченої, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і таке втручання у її права та свободи буде виправданим.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів, оскільки, призначене обвинуваченій ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, та більш того не є надто суворим.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування вироку місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційні доводи обвинуваченої про те, що покарання у виді штрафу не є для неї особистим надмірним тягарем та не вплине негативно на добробут дітей та неї особисто є непереконливими, оскільки визначальним при призначенні покарання для суду є не матеріальний стан особи, а визначальними є приписи ст.ст.50, 65 КК України.

Крім того, відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7від 24 жовтня 2003 року визначено, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Таким чином, з урахуванням майнового стану обвинуваченої районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді штрафу в даному конкретному випадку буде надмірним тягарем для обвинуваченої та не відповідатиме меті покарання, оскільки вона офіційно не працевлаштована, а отже можливо призначити ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для зміни або скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4