Єдиний унікальний номер судової справи 201/699/22
Номер провадження 1-кп/201/506/2022
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 24 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001065 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сочі, Краснодарського краю, Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 24 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001065 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який надійшов до суду 21 січня 2022 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року призначене підготовче судове засідання за вказаним обвинувальним актом на 24 лютого 2022 року.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що він утримується в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» з 09.09.2020 року по теперішній час, при цьому, прокурор ОСОБА_6 не вручала йому 19 січня 2022 року копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування йому і в установу, де він утримується в цей день не приходила.

Тим більше, у грудні 2020 року до нього в ДУ «ДУПВ № 4» співробітники ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, у тому числі, слідчий, не приїжджали, до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчих дій його не вивозили. Вказав, що 21 грудня 2020 року такі дії, як допит його у якості підозрюваного, роз`яснення прав, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, з ним не проводилося, в цей день до нього в ДУ «ДУПВ № 4» до нього слідчий не приїзжав.

Окрім того, ОСОБА_5 додав, з 09.09.2020 року і по теперішній час знаходиться в ДУ «ДУПВ № 4», а тому не міг ухилятися від явки до слідчого, про те, що він був оголошений у розшук в січні 2021 року не знав.

Отже, за наведених обставин, судом на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо необхідності повернення прокурору обвинувального акту з підстав його невідповідності вимогам КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 просила призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, вважаючи його таким, що відповідає вимогам КПК України. Зазначила, що підстав для його повернення прокурору не має. При цьому, надала суду копію дозволу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська на вивезення ОСОБА_5 з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» 18.01.2022 року, копію рапорту про надання дозволу на конвоювання ОСОБА_5 , копію довіреності начальника ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на видачу ОСОБА_5 конвою ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та копію наказу від 18.01.2022 року про здійснення конвоювання ОСОБА_5 , при цьому, стверджуючи, що ОСОБА_5 вивозився до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області 18 січня 2022 року, де з ним проведені слідчі дії та вручені копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що відібрана розписка. При цьому, запевняла суд у тому, що при складанні та затвердженні обвинувального акту у даті допущено технічну помилку і замість вірної дати 18 січня вказано невірну - 19, а також аналогічну помилку допущено при складанні розписки про отримання ОСОБА_7 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, де також зазначена невірна дата - 19 січня 2022 року.

Захисник ОСОБА_4 висловив думку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України. Тим більше, вважав, що прокурором грубо порушено вимоги ст. 293 КПК України і копія обвинувального акту його підзахисному не вручена, чим порушено право останнього на захист.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні повністю підтримав позицію свого захисника та вважав за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.

Вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню до предмету доказування входять, в тому числі, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення тощо.

Так, згідно наданого суду обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується, що він 22 травня 2020 року о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , побачив на лавочці чоловічу сумку, в зовнішній кишені якої знаходилися грошові кошти в сумі 740 гривень, що належали ОСОБА_8 , де у останнього і виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, правою рукою взяв з кишені чоловічої сумки грошові кошти у сумі 740 гривень, після чого, залишив місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 740 гривень.

Отже, згідно висунутого ОСОБА_5 органом досудового розслідування, саме таким чином обвинувачення, викладені фактичні обставини вірогідного вчинення останнім крадіжки самі по собі лише вказують на те, що ОСОБА_5 , знаходячись на вулиці фактично знайшов майно, залишене невідомою йому особою та при невідомих йому обставинах, що, вочевидь, в окремості не може впевнено свідчити про наявність злочинного наміру у ОСОБА_5 на заволодіння чужим майном.

Зокрема, відповідно до діючого цивільного законодавства, безхазяйним може бути майно, яке не має власника або власник якого невідомий, а отже, залишення майна при таких обставинах, які можуть створювати уявлення, що майно не обов`язково вибуло проти волі власника з його володіння та може бути безхазяйним, суперечить ствердженню, що відшукач такого майна - обов`язково крадій.

Тобто, виходячи із фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_5 таємного викрадення майна ОСОБА_8 , викладених у обвинувальному акті, органом досудового розслідування взагалі не вказано, яким чином ОСОБА_5 впевнився та повинен був розуміти, що ця річ чужа, належіть саме ОСОБА_8 і втрачена останнім проти його волі, та не є безхазяйною, а отже, зважаючи на те, що в обвинуваченні не відображені такі суттєві обставини, це обвинувачення, вочевидь, є неконкретизованим і таким, що створює передумови до порушення права на захист обвинуваченого.

При цьому, органом досудового розслідування, який стверджує, що обвинувачений ОСОБА_5 знаходився саме на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього нібито виник умисел на вчинення крадіжки, у висунутому обвинуваченні взагалі не відображено у який спосіб обвинувачений ОСОБА_5 потрапив до подвір`я за вказаною адресою, якщо вважати, що за вказаною адресою взагалі є подвір`я, чи є це подвір`я приватним, чи має воно будь-яку огорожу, а, головне, не зазначено яким чином речі потерпілого опинилися у вказаному місці.

Таким чином, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_5 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.

Окремо, суд не може залишити поза увагою той факт, що орган досудового розслідування у такий спосіб намагається зробити штучні показники шляхом імітування факту крадіжки, коли одна соціально неблагополучна особа нібито залишає своє майно, майже завжди грошові кошти, у місті на вулиці, що не має жодного зв`язку із останньою, а інша така ж соціально неблагополучна особа це майно знаходить нібито із розумінням належності цього майна саме потерпілому, тобто усвідомлює злочинний характер своїх дій.

Тож ця непоодинока ганебна практика є поширеною, і вочевидь, не повинна мати сприяння з боку суду, а навпаки потребує належного прокурорського реагування, яке, у даному випадку, відсутнє.

Окрім того, про грубе порушення права обвинуваченого ОСОБА_5 на захист свідчить наступне.

Відповідно до вимог ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України обвинувальний акт надсилається до суду разом з додатком у вигляді реєстру матеріалів досудового розслідування, який повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Тобто, виходячи з наведених вимог кримінального процесуального законодавства реєстр матеріалів досудового розслідування у обов`язковому порядку повинен містити достовірні, відповідні данні щодо усіх, без винятку, проведених під час досудового розслідування процесуальних дій, прийнятих процесуальних рішень та вжитих заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 42 КПК України передбачені права підозрюваного, у тому числі, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, бути чітко і своєчасно проінформованим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення, користуватися рідною, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави, ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акту до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику тощо.

Так, до обвинувального акту додана розписка, яка надана 19 січня 2022 року прокурору ОСОБА_6 , з якої слідує, що підозрюваний ОСОБА_5 нібито отримав копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Проте, у суду виникають об`єктивні сумніви щодо відповідності наявної розписки реальній процесуальній дії, оскільки згідно отриманої з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» інформації за вих. № 4/15-9676 від 22 липня 2022 року встановлено, що ОСОБА_5 утримується у вказаному закладі, ще з 09 вересня 2020 року і по теперішній час, тобто станом на час направлення обвинувального акту до суду в порядку ст. 291 КПК України та ймовірного вручення підозрюваному копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 знаходився в установі виконання покарань, яку прокурор ОСОБА_6 19 січня 2022 року не відвідувала.

Більш того, як слідує з отриманої інформації з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4», 19 січня 2022 року ОСОБА_5 з вказаної установи не вивозився до Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра або ж до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для вручення копії обвинувального акту.

Отже, намагання прокурора ОСОБА_3 запевнити суд у тому, що в наданому суду обвинувальному акті та розписці про отримання ОСОБА_5 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування допущено технічну помилку у даті складання цих документів, які за версію сторони обвинувачення були складені не 19, а 18 січня 2022 року, тобто у той день, коли підозрюваний нібито вивозився з ДУ «ДУВП № 4» до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, де з ним і були проведені зазначені слідчі дії, у тому числі, прокурором ОСОБА_6 вручені копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування та надання на підтвердження цих доводів документів, є абсурдними і такими, що не витримують ніякої критики, з огляду на таке.

По-перше, у наданому суду обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 чітко зазначено дату його складання та затвердження 19 січня 2022 року, у розписках про отримання підозрюваним ОСОБА_5 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування чітко зазначено дату 19 січня 2022 року, як і в розписці про отримання копій цих документів захисником ОСОБА_4 , що повністю узгоджується і з відомостями, що містяться в Реєстрі матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр), де чітко вказано, що обвинувальний акт був складений саме 19.01.2022 року.

Тим більше, як слідує з Реєстру 19.01.2022 року були прийняті такі процесуальні рішення, як відновлення досудового розслідування, визначення підслідності, визначення групи прокурорів, призначення групи слідчих, повідомлення ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри, а також проведені такі слідчі дії, як допит ОСОБА_5 у якості підозрюваного та надання йому матеріалів досудового розслідування для ознайомлення.

А відтак, на переконання суду, версія прокурора ОСОБА_3 , яка намагалася створити у суду уяву про те, що нібито всі слідчі та процесуальні дії проводилися 18 січня 2022 року і слідчим просто допущено механічну помилку у даті складання та затвердження обвинувального акту та розписці, видається малоймовірною, адже у такому разі, перелічені вище процесуальні рішення, слідчі та процесуальні дії, які прийняті та проведені 19.01.2022 року, теж мають містити технічну помилку у даті, що, вочевидь, не відповідає дійсності.

По-друге, надані прокурором ОСОБА_3 документи лише свідчать про факт надання суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська дозволу на вивезення ОСОБА_5 з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» 18.01.2022 року та наміри співробітників ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснити конвоювання ОСОБА_5 до їх установи для проведення слідчих дій, проте, ці документи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_5 дійсно 18.01.2022 року був вивезений з ДУ «ДУВП № 4».

А, головне, версію прокурора ОСОБА_3 спростовує отримана з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» інформація від 20 червня 2022 року, з якої встановлено, що 19 січня 2022 року на території установи ОСОБА_9 відвідували слідчий ОСОБА_10 та оперуповноважений ОСОБА_11 з 14.55 до 15.35 годин.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, судом встановлено, що 19 січня 2022 року з 14.55. до 15.35 годин в умовах ДУ «ДУВП № 4» ОСОБА_5 відвідували лише слідчий ОСОБА_10 та оперуповноважений ОСОБА_11 , прокурор Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_6 вказану установу не відвідувала, що, у свою чергу, свідчить про недотримання останньою вимог ст. 293 КПК України щодо вручення обвинуваченому копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

При цьому, у суду виникають об`єктивні сумніви щодо дійсного проведення слідчим такої процесуальної дії, як ознайомлення підозрюваного з матеріалами досудового розслідування, адже у Реєстрі зазначено, що ОСОБА_5 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження 19.01.2022 року з 16.20 до 16.30 годин, в той час, коли слідчий ще у 15.35 годин того ж дня покинув приміщення ДУ «ДУВП № 4».

Крім того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування 21 грудня 2020 року ОСОБА_5 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, цього ж дня йому роз`яснені його права, проведено допит останнього у якості підозрюваного та ознайомлено з матеріалами досудового розслідування, а 04.01.2021 року досудове розслідування зупинене та ОСОБА_5 оголошений у розшук.

Однак, як встановлено судом з отриманої з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» інформації за вих. № 4/15-12248 від 07 вересня 2022 року, ОСОБА_5 09.09.2020 року прибув до ДУВП (№ 4) та 21 грудня 2020 року не відвідувався ані слідчими Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, ані прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 .

З огляду на встановлені обставини, у суду виникають об`єктивні та обґрунтовані сумніви щодо дійсного проведення слідчим таких процесуальних та слідчих дій, як повідомлення ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри, роз`яснення йому прав та обов`язків, допит підозрюваного ОСОБА_5 , ознайомлення останнього з матеріалами досудового розслідування, що свідчить про грубе порушення, як вимог кримінального процесуального закону, так і права на захист обвинуваченого.

Більш того, якби слідчим 21.12.2020 року дійсно були проведені перелічені вище процесуальні та слідчі дії за участю підозрюваного ОСОБА_5 , то він би знав про фактичне перебування останнього у ДУ «ДУВП № 4» та, вочевидь, не прийняв би 04.01.2021 року такого абсурдного рішення, як зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у розшук, тобто особу, яка утримується під вартою у відповідній установі.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 24 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001065 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 42, 91, 291, 293, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 24 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001065 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 45 хвилин 09 вересня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1