Справа №463/3926/22
Провадження №1-кс/463/2837/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про закриття кримінального провадження, -
в с т а н о в и в:
Згідно з ч. 3 ст. 35 КПК України вказана скарга визначена для розгляду головуючому судді ОСОБА_4 .
До суду поступила заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді, яка мотивована тим, що слідчий суддя ОСОБА_4 ухвалював, на її думку, завідомо незаконні рішення по раніше поданих нею скаргах,які в подальшому були скасовані Львівським апеляційним судом. Крім того не вжив дій щодо надіслання слідчим на адресу скаржника постанови про закриття кримінального провадження, та відмовляв їй у її клопотанні про призначення судово-економічної експертизи.Відтак вважає, що слідчий суддя ОСОБА_4 ставиться упереджено до неї та зацікавлений у розгляді даної скарги.
В судове засідання заявник ОСОБА_3 не прибула, однак була повідомлена про час та місце розгляду вказаної заяви належним чином.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши заяву, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Статтею 75 КПК України встановлено вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Зокрема, згідно з п.4 ч.1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Виходячи з мотивів заяви, саме на цю підставу для відводу покликається потерпілий. Також ст. 76 КПК України визначено підстави недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.
Як вбачається з матеріалів скарги слідчим суддею ОСОБА_4 приймалося ряд процесуальних рішень в межах розгляду скарг поданих вказаним скаржником раніше,які в подальшому були скасовані Львівським апеляційним судом. Крім того скаржник вважає,що слідчий суддя,на її думку, не вжив дій щодо надіслання слідчим на адресу скаржника постанови про закриття кримінального провадження, та незаконно відмовляв їй у її клопотанні про призначення судово-економічної експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Згідно з п. 66 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, судді повинні мати незаперечну свободу вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства (Рекомендація № R (94) 12, Принцип I (2)(d)).
Відтак, виходячи з наведених вище мотивів про незаперечну свободу судді вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства, рішення головуючого не можуть оцінюватися як ознака упередженості.
Окрім цього, порушення норм матеріального та/або процесуального права при розгляді кримінального провадження може бути лише предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанції.
Таким чином, з наведених мотивів не вбачається сумнівів в неупередженості судді, а тому заява про відвід слідчого судді задоволенню не підлягає. Будь-яких інших правових підстав передбачених ст.ст. 75,76 КПК України для відводу головуючого в даному кримінальному провадженні судом не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.75, 76, 80, 81 КПК України, -
ухвалив:
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про закриття кримінального провадження - відмовити .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1