ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/5802/22

Номер провадження 1-кп/495/728/2022

17 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР №0000602 від 03 червня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України,українця, розлученого,неповнолініх дітей на утриманні не маючого, раніше судимого:

- 18 березня 2010 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст. 185, ч.ч.1,2 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 315, ч.1 ст. 317 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 07.04. 2014 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 17 днів,не працюючого ,зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України-

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області- ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

потерпілий - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинів кримінальне правопорушення,передбачене ч.3 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України, при наступних обставинах:

Указом Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні запровадили воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб. На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. 21 квітня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19 квітня 2022 року №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 травня 2022 року №7389, за яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

02 червня 2022 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який проходив біля приватного будинку АДРЕСА_2 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, через незачинену хвіртку, проник на територію вищевказаного приватного домоволодіння

Далі, 02 червня 2022 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, знаходячись на території приватного будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , виявив господарську будівлю, яка була відчинена та до якої останній проник через вхідні дерев`яні двері, де, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, умисно, таємно, перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку намагався викрасти кам`яне вугілля марки «АО (антрацит Орех)», розміром 25-50 мм загальною вагою 136 кг., вартість якого, за споживчими цінами ринку України станом на 02.06.2022 становила 1927 гривень 12 копійок, однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки були викритий громадянином ОСОБА_6 біля будинку.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив незакінчений замах на умисне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше сховище, вчинене в умовах воєнного стану, тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 винними себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляються права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду,що дійсно приблизно о 09 годин 10 хвилин 02 червня 2022 року він проходив біля будинку АДРЕСА_2 та в нього виник умисел на таємне викрадення майна з вказаного будинку. Він зайшов на подвір`я домоволодіння та через незачинені двері проник до господарської будівлі,звідки намагався викрасти кам`яне вугілля вагою приблизно 100 кг, але був помічений та затриманий сусідом потерпілого. Про те,що в країні оголошено воєнний стан та його правові наслідки йому було відомо. В скоєному щиро розкаялася.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує їх за ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України- незакінченний замах на умисне таємне, викрадення чужого майна,поєднане з проникненням у інше сховище в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд приходить до наступного :

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, посереднью характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Враховуючи викладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності, враховуючи його вік та стан здоров`я, те що він має постійне місце проживання на території м. Білгород-Дністровський Одеської області, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Суд приходить до переконання, що засудження обвинуваченого ОСОБА_3 до позбавлення волі з іспитовим строком відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Речові докази, цивільний позов по даному кримінальному провадженню відсутні.

Суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати по залученню експерта у кримінальному провадженні в розмірі 755 гривень 12 коп. та 3775 гривень 40 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався та суд вважає за необхідне до набуття вироком законної чинності запобіжний захід не обирати.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392- 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі .

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін у 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ,роботи або навчання

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 доручити Білгород-Дністровському районному відділу філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області.

Стягнути з засуженого ОСОБА_3 витрати по залученню експерта у кримінальному провадженні в розмірі 755 гривень 12 коп та 3775 гривень 40 коп.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1