УХВАЛА
Іменем України

11 серпня 2022 року

м. Київ

справа №2010/6892/12
провадження № 51-804км22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
прокурор ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2022 року в кримінальній справі стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Зміст судових рішень, у тому числі оскарженого та встановлені судами обставини
За вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 28 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700 грн. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за вказаним вироком. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 завдану матеріальну шкоду, що становить 4000 грн та моральну шкоду 5000 грн, а всього - 9000 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2022 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 28 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 22 липня 2006 року приблизно о 18:30 у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , підійшов до своєї сусідки ОСОБА_7 , яка випасала належних їй гусей, та почав брутально висловлюватися на її адресу, кричати нецензурною лайкою. Таким чином, на підставі раніше виниклих неприязних стосунків, вчинив сварку з потерпілою ОСОБА_7 та, маючи умисел, направлений на умисне завдання тілесних ушкоджень потерпілій, наніс їй удари дерев`яним брусом по голові, тілу, лівій руці, подряпав груди. Своїми діями засуджений заподіяв потерплій тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 17-21-ая/13 від 05 липня 2013 року та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 37-КЕ/2014 від 22 вересня 2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого, просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду та направити кримінальну справу на новий судовий розгляд у суд апеляційної інстанції.
Стверджує, що ухвала апеляційного суду від 04 листопада 2021 року постановлена незаконним складом суду, оскільки судді апеляційного суду безпідставно задовольнили самовідвід судді ОСОБА_8 та керувались Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року (далі - КПК України), а не Кримінально-процесуальним кодексом України в редакції 1960 року (далі - КПК України 1960 року).
Також зазначає, що суддя ОСОБА_9 безпідставно не подав заяву про самовідвід, хоча вже розглядав вказану кримінальну справу 16 травня 2017 року в іншому складі суду.
Крім того, вказує, що судами при призначенні покарання засудженому не враховано даних про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його наслідки та розмір завданої шкоди.
Посилається на те, що суд не врахував положення ст. 329 КПК України 1960 року щодо забезпечення цивільного позову потерпілої.

Позиції інших учасників судового розгляду щодо поданої касаційної скарги
Прокурор заперечила доводам касаційної скарги, просила залишити скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Мотиви Суду
Згідно з положеннями КПК України, зокрема п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення», апеляційні та касаційні скарги у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК України 2012 року, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.
За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року, при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370 - 372 КПК України 1960 року. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Щодо істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону
Доводи потерпілої про постановлення судового рішення стосовно засудженого незаконним складом суду є необґрунтованими
Відповідно до положень п. п. 2-1, 4 ч. 1 ст. 54 КПК України 1960 року суддя не може брати участь в розгляді кримінальної справи: якщо він під час досудового розслідування справи вирішував питання щодо проведення обшуку, виїмки, огляду, обрання, зміни чи скасування запобіжних заходів, продовження строків тримання під вартою, або розглядав скарги на затримання чи на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи або закриття справи; при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді.
Статтею 55 КПК України 1960 року визначено вказівки про недопустимість повторної участі судді у розгляді справи.
Як встановлено матеріалами кримінальної справи, в судовому засіданні апеляційного суду потерпіла заявила відвід колегії суддів, посилаючись на те, що вказана колегія суддів визначена незаконно, оскільки попередній склад суду заявив самовідводи, які були, на її думку, безпідставно задоволені ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.11.2021 року з посиланням на статті КПК України.
Відмовляючи в задоволенні відводу колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано вказала про відсутність передбачених статтями 54, 55 КПК України 1960 року підстав для задоволення відводу, крім того потерпілою в заяві про відвід таких підстав не було зазначено.
Щодо доводів касаційної скарги про помилкове посилання в ухвалі Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року про задоволення самовідводів на положення КПК України, а не КПК України 1960 року, то колегія суддів зазначає, що таке посилання не свідчить про порушення процедури розгляду самовідводів, підстав для їх задоволення, про порушення процесуальних прав потерпілої особи, тому не є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суддя ОСОБА_9 не мав права розглядати цю справу і повинен був заявити самовідвід через недопустимість повторної участі.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, 16 травня 2017 року за участю судді ОСОБА_9 була постановлена ухвала апеляційного суду Харківської області, якою апеляцію потерпілої ОСОБА_5 задоволено, постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж самого суду в іншому складі.
Однак апеляційний суд не вирішував питання про обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, правильність правової кваліфікації дій та відповідність призначеного місцевим судом покарання, що могло б сформувати внутрішнє переконання суддів щодо обставин провадження та особи засудженого.
Оскаржувана ухвала Харківського апеляційного суду від 17 січня 2022 року постановлена колегією суддів у складі судді ОСОБА_9 , якому потерпілою не було заявлено відводу з підстав недопустимості його повторної участі.
Даних, які б свідчили про будь-яку можливу упередженість судді ОСОБА_9 , у вказаній кримінальній справі потерпілою не наведено.

Щодо призначеного покарання
Що стосується доводів потерпілої про те, що судами при призначенні покарання засудженому не враховано даних про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки та розмір завданої шкоди, то вони, на переконання суду, є необґрунтованими.
Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, при призначенні покарання засудженому, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його наслідки, конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, обставину, як обтяжує покарання, та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Також судами було вирішено питання щодо цивільного позову потерпілої, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується суд касаційної інстанції. Заходи до забезпечення цивільного позову при його задоволенні, можуть вживатися судом до набрання вироком законної сили, тому доводи касаційної скарги в цій частині є неспроможними.
Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону чи невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого, які б тягли за собою зміну чи скасування оскарженого судового рішення, при перевірці матеріалів кримінальної справи не встановлено.
У зв`язку з наведеним оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 394 396, 400-2 КПК України 1960 року, п. 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК 2012 року пунктами 4, 6 §3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3