У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року
м. Київ

справа №1-50/2011
провадження № 51-2829ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року,

встановив:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК України) (в редакції від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 2 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за ч. 2 ст. 376 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 383 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_6 , судові рішення стосовно якого не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2012 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2012 року вирок Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2012 року стосовно ОСОБА_5 в частині його засудження за ч. 2 ст. 383 КК України скасовано. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року справу в цій частині закрито.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 368 КК України

(в редакції від 05 квітня 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, на строк 2 роки, з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності; за

ч. 2 ст. 376 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах, на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності.

В решті судові рішення щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на подання заяви про перегляд ухвали Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2012 року за нововиявленими обставинами.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що ОСОБА_5 з поважних причин пропустив строк подачі заяви про перегляд ухвали суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, оскільки про такі обставини, а саме порушення суддями Оболонського районного суду міста Києва таємниці нарадчої кімнати, йому стало відомо лише в липні 2020 року.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, нововиявленою обставиноюОСОБА_5 зазначив встановлення даних, які свідчать про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати під час постановлення вироку стосовно нього, що є, в силу ст. 370 КПК України у редакції 1960 року, безумовною підставою для скасування судового рішення.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначив, що про вказану обставину ОСОБА_5 заявляв під час апеляційного перегляду вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року Апеляційним судом м. Києва.
Таким чином, доводи клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2012 року, оскільки про зазначену як нововиявлену обставину -порушення суддями суду першої інстанції таємниці нарадчої кімнати йому стало відомо лише у 2020 році, судом апеляційної інстанції визнано такими, що суперечать матеріалам справи.
Крім того, посилання ОСОБА_5 на отримання у 2020 році нової доказової інформації про можливе порушення суддями таємниці нарадчої кімнати при постановленні стосовно нього вироку не свідчить про виявлення ним нової обставини, яка може слугувати підставою для скасування вироку на підставі п. 8 ч. 2 ст. 370 КПК України у редакції 1960 року і не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про перегляд ухвали суду апеляційної інстанції за нововиявленою обставиною.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в ухвалі колегії суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від

15 січня 2021 року та постанові колегії суддів цієї ж судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 грудня 2021 року та відповідає принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам

ст. 419 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3