ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/920/22 Справа № 198/474/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кимінального провадження судом першої інстанції, на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000435, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Балучин Буського району Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць 15 днів.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 у зв`язку з виконанням вироку.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, за наступних обставин.
11 листопада 2021 року потерпіла ОСОБА_8 викликала працівників поліції для проведення профілактичних заходів з її сусідом ОСОБА_7 , який напередодні спричинив тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_9 .
Цього ж дня об 11:55 год. потерпіла ОСОБА_8 разом з двома працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які прибули на виклик останньої, підійшли до хвіртки входу на територію домоволодіння АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 , де між ОСОБА_8 та перебуваючим там ОСОБА_7 на ґрунті раніше існуючих особистих неприязних стосунків виник словесний конфлікт.
В ході сварки ОСОБА_7 , реалізуючи виниклий умисел, спрямований на погрозу вбивством ОСОБА_8 , з метою виконання злочинного умислу взяв зі свого будинку бензопилу марки «GOODLUCKPRO» моделі GL5200 та привів її двигун в робочий стан. Далі ОСОБА_7 , висловлюючи погрози вбивством, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, а саме те, що його дії викличуть у ОСОБА_8 почуття тривоги і неспокою, і бажаючи їх настання, спрямував згадане знаряддя вчинення злочину в напрямку потерпілої ОСОБА_8 , поступово наближуючись до неї.
ОСОБА_8 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 як такі, що можуть бути здійснені, з метою недопущення їх реалізації, відбігла від останнього на безпечну відстань, після чого працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 протиправні дії ОСОБА_7 були припинені.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 3 місяці. В іншій частині вирок суду просить залишити без зміни.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги вимоги ст. 73 КК України та призначив покарання у днях, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти беззахисної жінки із застосуванням знаряддя вчинення правопорушення бензопили, негативно характеризується за місцем проживання.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, вирок скасувати в частині призначення покарання та постановити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.
Загальні засади призначення покарання це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.
Вказані засади викладені в частині першій статті 65 КК України, зі змісту якої вбачається, що суд при призначенні покарання зобов`язаний враховувати всі положення Загальної частини цього Кодексу, які пов`язані з призначенням покарання.
Із законодавчого визначення та судової практики випливає, що відповідно до ст. 73 КК України строкові покарання обчислюються в різних вимірах, якими є: 1) роки (позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк); 2) місяці і роки (виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців); 3) місяці (арешт); 4) години (громадські роботи). Отже, строки покарань не можуть обчислюватись у неділях, декадах тощо.
У певних випадках може виникнути потреба в обчисленні строкових покарань в одиницях вимірювання, відмінних від перелічених вище, у тому числі в днях. Обчислення строків покарання у днях допускається при: 1) заміні покарання іншим; 2) складанні остаточного покарання (здійснюється, як уже зазначалось, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів і сукупністю вироків); 3) зарахуванні попереднього ув`язнення у порядку застосування частини п`ятої статті 72 КК України.
З викладеного слідує, що обчислення строків покарання у днях допускається лише при заміні покарань, складанні покарань чи зарахуванні попереднього ув`язнення.
Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 жовтня 2015 року у провадженні № 5-118кс15.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги викладені вимоги закону та правову позицію Верховного Суду України й в порушення принципу обчислення строків покарання призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у виді арешту на строк 1 місяць 15 днів, що призвело до неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність.
Разом з тим доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також встановив відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання обвинуваченому.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, наявність на утриманні чотирьох дітей, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді арешту в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 129 КК України.
При цьому посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 за місцем проживання негативно характеризується, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо способу та обставин вчинення кримінального правопорушення є неспроможними, оскільки суд, призначаючи покарання, врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини та спосіб його вчинення.
Твердження прокурора таких висновків не спростовують, оскільки наведені в його апеляційній скарзі обставини, зокрема, характер дій обвинуваченого при скоєнні кримінального правопорушення та його наслідки були відомі суду першої інстанції та дістали належну оцінку, з якою апеляційний суд погоджується та вважає, що вказані обставини у сукупності не обґрунтовують необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону та мету покарання покарання у виді арешту на строк 1 місяць буде за своїм видом та розміром достатнім та необхідним, а також сприятиме виправленню ОСОБА_7 та попередженню вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кимінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4