Постанова

іменем України
23 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 645/5971/14-к

провадження № 51-818 км 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0001578 від 03 травня 2014 року за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця с. Дагва району Кобулеті Грузії, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Згідно з вироком ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувався у тому, що він 02 травня 2014 року приблизно о 23:00, перебуваючи у приміщенні флігелю, який розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, викликаних спільним побутом, маючи умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , використовуючи сокиру, наніс потерпілому, який в цей час лежав на ліжку, численні удари в область голови та обличчя, внаслідок чого останній помер.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому вказує, що доводи сторони обвинувачення, викладені у апеляційній скарзі щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам справи та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, судом апеляційної інстанції не були належним чином оцінені, перевірені та спростовані, що відповідно до положень ст. 419 КПК України є неприпустимим.
Крім того, на переконання прокурора, апеляційним судом було залишено поза увагою допущені місцевим судом порушення вимог п. 24 ч. 1 ст. 3, статей 314-316 КПК України, оскільки після надходження матеріалів справи на новий судовий розгляд, судом першої інстанції не було призначено підготовчого судового засідання. При цьому прокурор стверджує, що місцевим судом було порушено й вимоги ч. 2 ст. 319 КПК України, оскільки після заміни складу колегії суддів, судом не було прийнято відповідного рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд спочатку та здійснювати повторно всі процесуальні дії. Також, на думку сторони обвинувачення, судом першої інстанції не було дотримано положень ст. 338 КПК України, оскільки суд, за результатами оголошення зміненого обвинувального акта, обмежився лише з`ясуванням питання про його отримання та переклад обвинуваченим, при цьому не зазначив чи долучається новий обвинувальний акт до матеріалів провадження, не роз`яснив потерпілому право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, та не надав стороні захисту семиденного строку для підготовки до захисту від нового обвинувачення.
Також, прокурор зазначає, що апеляційним судом не було оцінено та усунуто й інші порушення, які допустив суд першої інстанції. Зокрема, прокурор вважає, що місцевий суд, ухвалюючи щодо ОСОБА_8 виправдувальний вирок, не дослідив усіх обставин, з`ясування яких має істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а також не надав об`єктивної оцінки дослідженим доказам. При цьому прокурор наголошує, що судом не було надано належної повноцінної всебічної правової оцінки показанням обвинуваченого, свідків, експерта та наданим стороною обвинувачення письмовим доказам, які, на переконання прокурора, як окремо, так і в своїй сукупності спростовують висновки місцевого суду про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Одночасно прокурор стверджує, що судом було залишено поза увагою показання свідка ОСОБА_11 в частині того, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та померлим ОСОБА_9 були неприязні відносини, що, на переконання сторони обвинувачення, доводить мотив вчинення злочину.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України в частині надання оцінки доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення, просила касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково, а ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_6 , заперечуючи щодо доводів прокурора, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За ч. 2 ст. 438 КПК України у зв`язку з наявністю підстави, зазначеної у п.1 ч. 1 вказаної статті, суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.
Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості це рішення, яке досягає правильного результату наскільки це дозволяють надані судді матеріали у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Законність ухвали апеляційного суду це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. Законною може бути лише та ухвала суду апеляційної інстанції, яка постановлена при неухильному дотриманні процесуального закону на всіх стадіях кримінального процесу.
Положеннями статей 370, 419 КПК України передбачено, що ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
З матеріалів кримінального провадження видно, що прокурор ОСОБА_10 , не погодившись з вироком місцевого суду стосовно ОСОБА_8 , оскаржила його в апеляційному порядку.
Мотивуючи свою позицію щодо незаконності оскарженого судового рішення, прокурор зазначала, що висновки суду першої інстанції щодо невинуватості виправданого у вчиненні інкримінованого йому злочину не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки зроблені внаслідок неповного та однобічного дослідження доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.
Водночас прокурор стверджувала, що внаслідок неправильної оцінки доказів та показань свідків суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо не доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
За змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, статей 91, 94 КПК України суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності лише на підставі їх безпосереднього дослідження.
Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права та законність. Без безпосереднього дослідження доказів, допиту свідків, їх належної перевірки та оцінки суд позбавлений можливості встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та надати правильну правову оцінку діянню.
Ураховуючи, що прокурор, оскаржуючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , посилався в апеляційній скарзі на однобічність і неповноту розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та помилкову оцінку ним доказів і просив ухвалити новий обвинувальний вирок, суд апеляційної інстанції з метою забезпечення реалізації стороною обвинувачення права на апеляційне оскарження такого судового рішення мав створити необхідні для цього умови, у тому числі, за наявності визначених процесуальним законом підстав, й шляхом повторного дослідження обставин, які оспорюються, та перевірки питання можливості надання іншої оцінки доказам, про які йшлося в апеляційній скарзі.
Залишаючи апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 без задоволення, суд апеляційної інстанції доводи її апеляційної скарги належним чином не перевірив та не спростував. При цьому в ухвалі апеляційного суду не зазначено конкретних підстав, на яких посилання сторони обвинувачення на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність та на наявність обґрунтованих доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, було залишено без задоволення. Також судом апеляційної інстанції не було надано правової оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам з огляду на статті 22, 23, 94, 95 КПК України. При цьому апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою їм судом першої інстанції, та не усунув усіх невідповідностей і протиріч, на які вказував прокурор.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, залишив поза увагою доводи сторони обвинувачення щодо порушення місцевим судом вимог статей 314-316 КПК України.
Так, як убачається з матеріалів провадження, прокурор ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі зауважувала, що після скасування судом апеляційної інстанції вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року та надходження матеріалів справи на новий судовий розгляд у суді першої інстанції, всупереч вимогам п. 24 ч. 1 ст. 3, статей 314-316 КПК України, місцевим судом не було призначено підготовче судове засідання.
Однак вищенаведені твердження сторони обвинувачення не знайшли свого відображення в ухвалі суду апеляційної інстанції.
Крім того, в ході касаційного розгляду було встановлено, що поза увагою апеляційного суду також залишилися й інші доводи прокурора ОСОБА_10 , які, на її переконання, свідчать про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення суду першої інстанції.
Зокрема, перевіряючи ухвалу апеляційного суду на її відповідність нормам процесуального права, колегія суддів встановила, що апеляційний суд проігнорував доводи сторони обвинувачення щодо неврахування місцевим судом показань свідка ОСОБА_11 в частині наявності неприязних стосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що могло стати мотивом вбивства останнього, та лише формально послався на показання зазначеного свідка, які були отримані в ході допиту в суді першої інстанції.
Одночасно у своїй апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам справи та матеріалам провадження, стверджувала про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень саме тією сокирою, яка була вилучена під час огляду місця події, та вказувала, що вони спростовуються висновками судово-медичних експертиз від 03 травня 2014 року № 904-С14 та від 12 червня 2014 року № 20/904-С/14, а також висновком судово-імунологічної експертизи від 23 травня 2014 року № 509-Ц/14.
Проте такі доводи також залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 419 КПК України, оскільки не навів переконливих мотивів на спростування доводів прокурора та не обґрунтував свого рішення належним чином, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали не дотримався вимог кримінального процесуального закону, прийняте ним рішення за своїм змістом не відповідає законодавчим приписам кримінального процесуального законодавства, відповідно до яких суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення норм кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України свідчить про необхідність скасування ухвали апеляційного суду.
Ураховуючи вищенаведене, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3