Номер провадження: 11-сс/813/535/22
Номер справи місцевого суду: 496/6006/21 1-кс/496/354/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2022 року, якою частково задоволено клопотанняслідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000399 від 14.12.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів перебуваючого у цивільному шлюбі, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2022 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування, до 14.05.2022 року. Залишено без змін визначену заставу у розмірі 880 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1997600 грн.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором під час розгляду клопотання доведено, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлений в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу,не зменшився, а також доведена необхідність подальшого тримання під вартою підозрюваного до закінчення проведення процесуальних слідчих дій, зазначених в клопотанні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави у вигляді 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження, так як слідчий суддя не врахував, що:
- до клопотання не додано доказів в підтвердження наявності обґрунтованої підозри;
- слідчим не було відібрано зразків відбитків пальців у ОСОБА_8 , що вказує на неможливість встановлення власника вилучених речових доказів;
- до клопотання не додано відеозапис з моменту затримання;
- повідомлення про наявність у особи пістолету, до 102 надійшло о 19:01 год., а транспортний засіб був зупинений о 18:23;
- свідки зазначають, що у ОСОБА_10 з задньої сторони джинсів був виявлений пістолет, однак останній був одягнутий у брюки;
- до клопотання не додані протоколи про зупинення транспортного засобу, протоколи поверхнього огляду та відеофіксація події;
- до протоколу затримання не надано жодних документів про затримання ОСОБА_8 о 18:22 год.;
- слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 має цивільну дружину, має місце роботи та проживання, де позитивно характеризується, утримує неповнолітню доньку, а також хворіє симптоматичною епілепсією;
- визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірний та не відповідає майновому стану підозрюваного та його родини;
- слідчий суддя не зазначив жодних обставин про те, що розмір застави встановлений у межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатний забезпечити запобіганню ризикам та належної процесуальної поведінки підозрюваного. Відповідно до трудового договору ОСОБА_8 отримував за виконану роботу 3822,69 грн.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Згідно ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому, ч. 3 ст. 184 КПК України передбачено, що до клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обґрунтованої підозри може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд дослідивши матеріали провадження та, з огляду на положення ст. 199 КПК України, вважає, що висновки в оскаржуваній ухвалі слідчого судді про наявність обставин, які свідчать про те, що встановлений в попередніх судових рішеннях ризик, який виправдовує тримання особи під вартою, не зменшився, а також доведені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, знаходять підтвердження.
Так, оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки слідчий суддя дійшов до висновку про те, що прокурором під час розгляду клопотання доведені доказами обставини, передбачені ч. 3 ст. 199 КПК України, зокрема, що ризик, встановлений в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходуне зменшився, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленому ризику, а також, що досудове розслідування триває, необхідні слідчі дії не проведені в повному обсязі.

Крім того, з ухвали слідчого судді вбачається, що під час судового розгляду, на виконання вимог ст. 199 КПК України, були досліджені обставини, зазначені в клопотанні про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою, на підставі яких слідчий суддя встановив, що прокурором належним чином обґрунтована наявність підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що слідчий дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону, адже клопотання про продовження строку тримання під вартою обґрунтовано належним чином, а його доводи підтверджуються доданими до нього доказами.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зокрема, органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він у невстановлений слідством час та місці, діючи умисно з метою мати в особистому володінні, без передбаченого законом дозволу придбав короткоствольну нарізну вогнепальну зброю базової конструкції «Макарова» калібру 9x18 мм та 8 пістолетних патронів калібру 9x18мм. Сприйнявши вказаний пістолет за вогнепальну зброю, а набої в кількості 8 штук за боєприпаси, ОСОБА_8 , став їх зберігати при собі. Згодом, 14.12.2021 року біля 19.00 години ОСОБА_11 , зберігаючи при собі вказану вогнепальну зброю та набої, рухався в якості пасажира на автомобілі «CHEVROLET» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по автомобільній дорозі Київ-Одеса зі сторони м. Одеса в бік м. Київ, де на 458 км.+800м, був зупинений співробітниками поліції, які при проведенні поверхневої перевірки відповідно до ст. 34 Закону України «Про Національну поліції» ОСОБА_8 , виявили у останнього предмет ззовні схожий на пістолет. В подальшому при проведенні обшуку транспортного засобу марки «CHEVROLET» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був проведений особистий обшук підозрюваного ОСОБА_8 в ході якого за поясом штанів виявлено та вилучено предмет зовні схожий на пістолет та 8 набоїв до нього, які відповідно до висновку експерта є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю базової конструкції «Макарова» калібру 9x18 мм, промислового виробництва із конструктивними змінами у вигляді зміни ствола на більш довгий з зовнішньою різьбою для можливості приєднання пристрою безшумної стрільби та 8 пістолетних патронів калібру 9x18мм.
На підтвердження наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення до матеріалів клопотання слідчим надані зібрані у кримінальному провадженні докази.
Фактично в апеляційній скарзі не ставиться під сумнів перебування ОСОБА_8 під час обшуку транспортному засобі, під час якого у підозрюваного й була вилучена зброя з патронами, після чого він був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Доводи захисника про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі протоколами проведення обшуку транспортного засобу марки та висновком судової експертизи зброї.
Апеляційний суд, з урахуванням наведених в клопотанні конкретних обставин кримінального провадження, а такождоказів, які долучені до матеріалів клопотання на підтвердження вимог клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , вважає, що зазначені обставини та докази, в своїй сукупності, на даній стадії кримінального провадження, підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.
Крім того, наявність вказаної обґрунтованої підозри та заявлених у кримінальному провадженні ризиків вже була встановлена слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , яка була чинною на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд наголошує, що, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення. На даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.
Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, всупереч доводів апеляційної скарги, обґрунтовано дійшов до висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів, що ризик, встановлений при застосуванні запобіжного заходу, не зменшився, що в сукупності з іншими обставинами, стали підставою для вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення якого, в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що підозрюваний, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися до спроб переховуватися від органів досудового розслідування і суду.
При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
В апеляційній скарзі захисника не зазначено жодних обставин, які б спростовували висновок слідчого судді про не зменшення ризику встановленого при застуванні запобіжного заходу.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що на теперішній час досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває, завершується проведення всіх необхідних процесуальних та слідчих дій, а також збір доказів.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що у клопотанні слідчий та прокурор навели обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 неможливо, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.
Апеляційний приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний має цивільну дружину, має місце роботи та проживання, де позитивно характеризується та має доньку, проте, з огляду на наведені обставини та ризик, вважає, що зазначені дані щодо особи підозрюваного істотно не зменшують існування вищезазначеного ризику та не спростовують зазначений висновок слідчого судді про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи та наявність встановлених ризиків при застосуванні запобіжного заходу виправдовують подальшу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до пунктів 34-36 рішення Європейського суду «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його взяття під вартою.
Апеляційний суд також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, відповідно до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В ухвалі суд першої інстанції при застосуванні запобіжного, відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України, з врахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи підозрюваного, встановив виключний випадок та визначив розмір застави, який перевищує розмір, встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 880 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1997600 грн.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді залишено без змін визначену заставу при застосуванні запобіжного заходу, оскільки розмір застави відповідає критеріям пропорційності та особи підозрюваного, а також здатен, у разі внесення застави, забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.
На думку апеляційного суду, визначена застава в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі, понад межі встановлені для такого правопорушення, а саме 880 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам.
Також в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду захисник звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_8 хворіє симптоматичною епілепсією.
Однак, зазначена захисником хвороба не входять до переліку хвороб, затверджених у наказі Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» (із змінами від 23.09.2021 №3373/5/2031), які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що, згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.
Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.
Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Таким чином, лікування підозрюваного у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості продовження строку застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
При таких обставинах, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, на які вказує захисник в апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2022 року, якою частково задоволено клопотанняслідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000399 від 14.12.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 23.03.2022 року, о 09 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4