Справа №583/4067/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/205/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 10.09.2020 року вироком Тростянецького районного суду Сумської області за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в якій він не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності правової кваліфікації його дій, вважав вирок суду несправедливим через суворість призначеного йому покарання. Просив вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2021 року змінити, застосувати ст. 69 КК України, та замість 3 років позбавлення волі, призначити 3 роки обмеження волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 10.09.2020 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , до набрання вироком суду законної сили, визначено не обирати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з дня фактичного затримання за цим вироком суду.

На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком, покарання, відбуте частково за попереднім вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 10.09.2020 року, з 10.12 2020 року (день затримання) по 24.12.2020 року (день звільнення з під варти по прибуттю до місця відбування покарання) з розрахунку: день за день, та з 25.12.2020 року по день фактичного затримання за вироком суду в даній справі з розрахунку: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Арешт на майно, вилучене 01.10.2020 року в ході огляду місця події, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.10.2020 року, скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначав, що активно сприяв слідству у розкритті злочину, вину визнає, щиро кається, багаторазово жалкував, навчений та покараний наріканнями людей і має з рідних одного діда - 1937 року народження, якому потрібне піклування.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор та потерпілий апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 04.08.2020 року близько 10 год перебуваючи поблизу магазину «Доміно» по вул. Батюка в м. Охтирка Сумської області, з метою протиправного заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, шляхом відкриття пасажирських дверей автомобіля, які були не замкнені, проник до салону автомобіля марки «Форд» моделі «Транзит» державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору, яким користується ОСОБА_8 , де з бардачка умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, таємно, повторно викрав грошові кошти у сумі 28 000 грн, що належать потерпілому ОСОБА_8 , завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який вимоги скарги підтримав, просив пом`якшити йому покарання застосувавши ст. 69 КК України, думку прокурора, який проти задоволення вимог скарги обвинуваченого заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно з проникненням у сховище за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, з яким він не погоджувався, вважав суворим і просив його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував, що він вчинив злочин, який відноситься до тяжких злочинів, неодноразово засуджувався за злочини проти власності, знову вчинив кримінальне правопорушення корисливого характеру до закінчення строку погашення судимості, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення, врахував особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, не працює, врахував його вік, стан здоров`я.

Також, судом враховано і відомості з досудової доповіді Охтирського міськрайонного відділу Філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області про обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до якої його виправлення без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції неможливе.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судом не встановлено, до пом`якшуючих покарання обставин віднесено - щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

З урахуванням даних обставин суд дійшов висновку, з яким за встановленого погоджується і колегія суддів, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Також, судом першої інстанції було встановлено і те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, до постановлення попереднього вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 10.09.2020 року, а тому дійшов правильного висновку, що покарання ОСОБА_7 необхідно призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до ч.4 ст.70 КК України.

Враховуючи викладене, на підставі довідки Державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» № 14/3/171 від 19.01.2021 року суд встановив, що ОСОБА_7 10.12.2020 року затриманий працівниками Охтирського ВП ГУНП в сумській області та поміщений до ІТТ № 6 м. Охтирка, 16.12.2020 року прибув до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор», а 24.12.2020 року прибув до Державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» та звільнений із під варти.

На підставі встановлено, керуючись ч. 4 ст. 70, 72 КК України, суд обгрунтовано обвинуваченому ОСОБА_7 зарахував в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком, покарання, відбуте частково за попереднім вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 10.09.2020 року, з 10.12 2020 року (день затримання) по 24.12.2020 року (день звільнення з під варти по прибуттю до місця відбування покарання) з розрахунку: день за день, та з 25.12.2020 року по день фактичного затримання на підставі вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області в даній справі з розрахунку: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Водночас, обвинувачений вважав, що таке покарання суворе та існують підстави у застосуванні ст. 69 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Так, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Повертаючись до положень ст. 69 КК України, колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому, це право суду, а не обов`язок.

З матеріалів справи вбачається, що до обставин які пом`якшують покарання суд відніс щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину та крім цього врахував і тяжкість вчиненого злочину, і особу обвинуваченого і досудову доповідь органів пробації і призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах ч. 3 ст. 185 КК України.

Натомість колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 , має молодий вік, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, наркозалежний, неодноразово, зокрема 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів аналогічного характеру злочинів проти власності, за що відбував покарання реально, однак вперто на шлях виправлення не стає, що аж ніяк не свідчить про існування в нього бажання виправитись, вести нормальний, законний спосіб життя і піклуватися про своїх рідних, про яких він згадував в апеляційній скарзі.

В скарзі обвинувачений звертав увагу на те, що він навчений та покараний наріканнями людей, однак це не стає перешкодою для нього через нетривалі проміжки часу знову вдаватись до протиправної діяльності.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2021 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4