465/2035/22
1-кс/465/834/22
У Х В А Л А
Іменем України
29.04.2022 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000217 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України відносно ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

встановив :
29.04.2022 року слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням зі прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Слідчим відділом ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000217 від 27.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

28.04.2022 року ОСОБА_6 слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням зі прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, яка підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: заявою потерпілого ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», протоколом затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України від 27.04.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом огляду відеозапису із камер відеоспостереження, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В клопотанні зазначається, що 27.04.2022 року близько 18.25 год. ОСОБА_6 , усвідомлюючи що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами викрав із приладами картонне пакування із написом «Акумуляторна машинка для стрижки «GRUnHELm GHC516» з наявною всередині нього акумуляторною машинкою для стрижки волосся торговельної марки «GRUnHELm GHC516» моделі «GHC516» в корпусі чорно-синього кольору, серійний номер 605, з регульованою насадкою та комплектуючими: щіткою для чищення насадок, адаптером-підставкою для зарядки, мережевим адаптером, маслом для ножів в полімерному прозорому флаконі та інструкцією з експлуатації акумуляторної машинки, вартістю 565,83 грн. в подальшому ОСОБА_6 заховав викрадений товар під верхній одяг та вийшов за межі торговельних кас, чим вчинив усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки останній був зупинений працівником охорони. Окрім того, 27.03.2022 року в порядку, передбаченому ст.208 КПК України ОСОБА_6 затримано безпосередньо після вчиненого злочину.

За таких обставин, орган досудового розслідування вважає, що в матеріалах кримінального провадження наявні достатні ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового слідства і суду та враховуючи відсутність офіційного працевлаштування, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав викладених у ньому.

Захисник заперечила проти задоволення клопотання про обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні обґрунтована підозра та ризики для обрання найсуворішого запобіжного заходу, просила відмовити в задоволенні клопотання, а в разі встановлення необхідності обрання запобіжного заходу - застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний підтримав позицію захисника, заперечив проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив врахувати, що його дружина онкохвора та потребує підтримки. При цьому висловив щире каяття у вчиненому.

Фактичні обставини справи, встановлені слідчим суддею та норми права, які підлягають застосуванню.
Ознайомившись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовано необхідність застосування запобіжного заходу, підозрюваний отримав у строк, передбачений ч.2 ст.184 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000217 від 27.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України.

28.04.2022 року ОСОБА_6 у відповідності до ст.ст.42, 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 15 КК України замахом на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні закінченого замаху на кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років (з урахуванням ч.3 ст.68 КК України), що відповідно до ст.183 КПК України не перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ II Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч.2 ст.131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

Крім цього, у ст.178 КПК визначений перелік обставин, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 179 КПК, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Щодо обґрунтованості підозри.
Поняття обґрунтованої підозри та чіткі критерії її оцінки у національному законодавстві не визначені.

Проте воно висвітлено у практиці Європейського суду з прав людини, що підлягає застосуванню українськими судами. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»). Обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна бути заснована на об`єктивних фактах, наданих суду стороною обвинувачення.

Цей стандарт переконання є нижчим, ніж стандарт переконання «поза розумним сумнівом», та вимагає меншої ваги доказів, ніж для вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи на стадії судового розгляду.

Відповідно до практики ЄСПЛ, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується заявою потерпілого ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», протоколом затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України від 27.04.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом огляду відеозапису із камер відеоспостереження, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 27.04.2022 року.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя зазначає, що оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише з метою визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тобто на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Враховуючи вищевикладене, стороною захисту не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричетність підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, про яке йому повідомлено про підозру, або вказували на не обґрунтованість повідомленої підозри, а за такого доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 , слідчим суддею відхиляються.

Як встановлено судовим розглядом клопотання та вбачається із досліджених слідчим суддею в судовому засіданні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, вони є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання сторони обвинувачення, у цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим.
При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_9 у сукупності з іншими обставинами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання слідчого судді, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що такі мають реальну можливість здійснити їх у майбутньому.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Через військові дії змушений був покинути місце проживання, до моменту затримання тимчасово проживав як внутрішньо переміщена особа в класичній гімназії при Львівському національному університеті імені Івана Франка у м.Львові на вулиці Порохова, 3.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слід зазначити наступне.
Орган досудового розслідування на обґрунтування наявності даного ризику покликається на те, що підозрюваний немає офіційного працевлаштування.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення (іншого злочину) то слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий.

Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, немає іншого джерела доходів, а скрутне матеріальне становище може спонукати до вчинення інших злочинів проти власності.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

З огляду на викладене, вважаю, що слідчим в клопотанні і прокурором при розгляді клопотання не наведено доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищенаведеного, вважаю необхідним застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який є необхідним та достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного та пропорційним меті, тобто забезпеченню кримінального провадження.

Наведене дає підстави для висновку про те, що до ОСОБА_6 на підставі ч.4 ст.194 КПК України слід застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме особисте зобов`язання, з метою запобігти вказаним ризикам, наявність яких доведена, забезпечити дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку підозрюваного, поклавши на підозрюваного відповідні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, на строк два місяці.

Слід зазначити, що кримінально-процесуальним законодавством передбачено, що в разі невиконання покладених згідно ухвали слідчого судді обов`язків до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 193-194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
В задоволенні клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000217 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України відносно ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 на строк два місяці такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
3) утримуватися від спілкування зі свідком та потерпілим у даному кримінальному провадженні;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) докласти зусиль до пошуку роботи.

Попередити підозрюваного ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , у провадженні якої перебуває кримінальне провадження.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити підозрюваному.

Апеляційна скарга на ухвалу в частині відмови в задоволенні клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду. Ухвала в частині обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1