Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 травня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000848 від 11.08.2020 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених за ч.2 ст.27, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27, ч.3 ст.308, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.318, ч.2 ст.27, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27, ч.3 ст.308, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.318, ч.3 ст.27, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306, ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст.27, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27, ч.4 ст.321 КК України

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2022 року задоволено клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою та продовжено зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08 липня 2022 року.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 покликається на незаконність ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що суд не взяв до уваги, що на даний час усі слідчі дії у даному кримінальному провадженні завершені, ризики, передбачені ст.177 КПК України, відпали. Крім того обвинувачений відбув повністю покарання за попередніми вироками. Також вказує, що суд не врахував, що останній має постійне місце проживання, малолітню дочку, яка потребує допомоги у воєнний час.
Наголошує, що судом не вирішено питання визначення застави, оскільки згідно з п.5 ч.4 ст.183 КПК України, суд має право, однак не обов`язок не визначати заставу при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Просить змінити ухвалу суду та при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачена максимальна міра покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Також необхідно зазначити, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за вироком від 03.11.2016 року, строк відбування якого закінчився 07.12.2021 року та за вироком від 30.12.2020 року, строк відбування якого закінчився 30.03.2022 року, що може свідчити про можливість продовження злочинної діяльності обвинуваченим.
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, зокрема: протоколами огляду місця події, висновками експертів, протоколами огляду речей і документів, протоколами допитів та іншими доказами.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Суд прийняв рішення про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою без визначення розміру застави. Проте, захисник ОСОБА_5 просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо окремих категорій злочинів.
Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, то н7а думку колегії суддів, суд постановив правильне рішення, не визначивши останньому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в порядку ч.1 ст.183 КПК України.
Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження.
Натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2022 рокупро продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000848 від 11.08.2020 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених за ч.2 ст.27, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27, ч.3 ст.308, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.318, ч.2 ст.27, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27, ч.3 ст.308, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.318, ч.3 ст.27, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306, ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст.27, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27, ч.4 ст.321 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2