Справа № 344/6833/22
Провадження № 11-кп/4808/310/22
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 серпня 2022 року включно без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року в частині обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, оскільки заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними допустимими доказами, що свідчить про їх відсутність.

Так, ОСОБА_8 з моменту вчинення ДТП не мав та не має на меті переховуватись від органу досудового розслідування та суду, адже після ДТП він мав можливість виїхати за межі України, однак цього не зробив. Водночас, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, згідно з вимогами чинного законодавства, ОСОБА_8 не може виїхати за кордон. Вказує, що в матеріалах провадженні відсутні дані, що ОСОБА_8 міг ухилятися від досудового слідства та суду. Стверджує, що ОСОБА_8 залишив місце ДТП і не надав першу допомогу потерпілій у зв`язку з тим, що не побачив та не відчув, що скоїв наїзд на пішохода. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 активно співпрацює з органом досудового розслідування щодо встановлення об`єктивної істини у справі.

Щодо ризику можливого впливу на потерпілих, то останні в своїх письмових заявах, які є в матеріалах справи і в суді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, заявляли, що вони не мають жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого. При цьому, на сьогоднішній день всі свідки у справі допитані, а також проведені всі експертизи, тому ризик впливу на свідків та експертів не існує.

Вважає голослівним твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадження через свій соціальний статус.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 червня 2022 року в частині обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Вважають ухвалу суду необ`єктивною. Зокрема, зазначають що ОСОБА_8 після вчинення ДТП допомагає їм матеріально та підтримує морально, а тому вони не мають жодних претензій до нього, про що неодноразово заявляли у своїх заявах та під час судових засідань. Вказують, що тримання під вартою ОСОБА_8 позбавить його можливості жити разом зі свою сім`єю, а також працювати та допомагати їм (потерпілим). Зважаючи на добросовісне відношення ОСОБА_8 до них, вважають, що обвинувачений не буде порушувати покладені на нього обов`язки, в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили задовольнити їхню апеляційну скаргу та підтримали вимоги апеляційної скарги потерпілих;

- потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили задовольнити їхню апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілих, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2022 року продовжено дію запобіжного заходу - тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 до 21 червня 2022 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування.

08 червня 2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 серпня 2022 року включно без визначення розміру застави.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а також ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до восьми років, і у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і процедура його відбування, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, а саме в завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, та внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того суд правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів з огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження тільки розпочався.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати, встановлену КПК України, процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні ст.ст. 23, 224 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Крім того, суд під час судового розгляду має право допитати свідка, потерпілого, який допитувався відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування (ч. 4 ст. 225 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на усій стадії досудового розслідування та судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений може перешкоджати судовому провадженню, впливаючи на свідків, потерпілих, переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_8 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, на переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Тому, апеляційні доводи захисника та потерпілих про необґрунтованість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки йому інкримінується вчинення злочину, який спричинив загибель людини.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційних скаргах, не встановлено, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5