Справа № 161/3407/22
Провадження № 1-м/161/4/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 16 березня 2022 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , скаржника - адвоката ОСОБА_4 , особи, щодо якої розглядається скарга ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Луцьку скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах арештованого громадянина Естонської Республіки та Російської Федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку статті 584 КПК України щодо наявності підстав для звільнення особи до якої застосовано екстрадиційний арешт з під варти до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації,
В С Т А Н О В И В:
14.03.2022 до Луцького міськрайонного суду надійшла скарга захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах арештованого громадянина Естонської Республіки та Російської Федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку статті 584 КПК України .
Свої вимоги мотивує тим, що 07.02.2022 року ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області відносно ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, але не більше 12 місяців». На даний час ОСОБА_5 утримується в ДУ "Луцький слідчий ізолятор». При цьому зазначає, що у зв`язку із актом збройної агресії Російської Федерації проти Української держави, Україна розірвала дипломатичні відносини із Російською Федерацією відповідно до ст 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року. Відтак, на сьогоднішній день Україна звільнена від будь яких зобов`язань передбачених Європейською Конвенцією «Про видачу порушників», а також зобов`язань передбачених Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 по відношенню до держави агресора. Окрім того, останній звернувся до Міграційної служби із заявою про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту у зв`язку із кримінальним переслідуванням, а тому відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа яка звернулась із вказаною заявою підпадає під заборону вислання або примусового повернення біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, до країни, з якої вони прибули та де їх життю або свободі загрожує небезпека. Відтак, просить звернути увагу на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_5 , міцність соціальних зв`язків на території України, наявність утриманців та зайняття підприємницькою діяльністю. В доповнення до своєї скарги зазначив, що 10.03.2022 Генеральний секретаріат Інтерполу озвучив прийняте Національним центральним бюро України рішення про відключення від мережі Інтерполу, і як наслідок усі запити щодо видачі правопорушників, що направлені Російською Федерацією раніше до Центральних національних бюро країн членів підлягають перевірці, а вподальшому не можуть надсилатись безпосередньо Національним Центральним Бюро Москви до країн членів. Враховую викладене, захисник просив постановити рішення, яким змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання , при цьому в судовому засіданні уточнив вимоги скарги та просив визнати відсутність підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою з урахуванням зміни обстановки та звільнити останнього з під варти.
Заслухавши думку учасників провадження, зокрема, прокурора, яка просила відмовити у задоволенні скарги, мотивуючи тим, що на сьогоднішній день прововжується екстрадиційна перевірка відносно ОСОБА_5 , Конвенція "Про видачу порушників" є діючою, думку ОСОБА_5 та його захисника, які просили таку задовольнити, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.8 ст. 584 КПК України при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Судом встановлено, що 04.02.2022 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно громадянина Естонської Республіки та Російської Федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.159 КК Російської Федерації, яке мотивоване тим, що у зв`язку із переховуванням ОСОБА_5 від слідства компетентними органами Російської Федерації 10.07.2007 його оголошено у розшук, а в подальшому 20.09.2021 у в міжнародний розшук.
Постановою Тверського районного суду міста Москва Російської Федерації від 12.10.2021 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 2 місяці з моменту передачі ОСОБА_5 правоохоронним органам Російської Федерації у випадку екстрадиції або депортації на територію Російської Федерації.
07.02.2022 року ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області відносно ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, але не більше 12 місяців.
Згідно ч. 12 ст. 584 КПК України за скаргою особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт, або її захисника чи законного представника слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, не частіше одного разу на місяць перевіряє наявність підстав для звільнення особи з-під варти.
Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В статтях 1 та 2 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, яка була ратифікована Законом України № 43/98-ВР від 16 січня 1998 року закріплено зобов`язання сторін видавати одна одній, з урахуванням положень та умов викладених в Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючи Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Видача правопорушника проводиться за дії, які відповідно до законодавства обох держав є злочинами.
Частиною 1 ст.61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення в цивільних, сімейних і кримінальних справах" від 22 січня 1993 року передбачається, що особа, яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.
Правовідносини між Україною та РФ щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року.
При цьому, судом встановлено, що 24.02.2022 Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Російською Федерацією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.
Розрив дипломатичних відносин відбувається у випадках виникнення між державами збройного конфлікту, втрати однією з держав-контрагентів міжнародної правосуб`єктності (наприклад, при злитті з іншою державою), соціальної революції, що супроводжується кардинальною зміною системи державності, а також у разі зміни уряду неконституційним шляхом. Причиною розриву дипломатичних відносин може бути ворожа політика однієї держави стосовно іншої, здійснення якихось дій, що виключають нормальну роботу дипломатичних представництв тощо.
Статутом ООН передбачається можливість розриву дипломатичних відносин відповідно до рішення Ради Безпеки як засіб впливу (санкції) на державу, винну в створенні загрози міжнародному миру.
Розрив дипломатичних відносин здійснюється за допомогою офіційної заяви або видання спеціального нормативного акту від найвищих органів державної влади країни.
Відтак, слідчий суддя вважає, що обставини, що стали підставою для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою змінилися, а тому у суду відсутні підстави для подальшого обмеження прав ОСОБА_5 на свободу і особисту недоторканість..
Керуючись ст. ст. 206, 372, 376 584 КПК України, ст. ст. 1, 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах арештованого ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку статті 584 КПК України (уточнену) - задовольнити.
Визнати відсутність підстав для подальшого тримання ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина Естонської Республіки та Російської Федерації під вартою та звільнити останнього з- під варти негайно.
Копію ухвали направити у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» та вручити учасникам судового провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1