Справа №276/1899/21
Провадження № 1-кп/293/186/2022
УХВАЛА
27 вересня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження №0000109 від 16.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває вказана кримінальна справа.
15.09.2022 на адресу суду надійшло клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб без визначення розміру застави.
В обґрунтування доводів щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу прокурор вказав, що ризики визначені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

На думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що підтверджується зібраними у провадженні доказами в їхній сукупності, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Зазначає, що на даний час ризики, які існували при обранні та неодноразовому продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 продовжують існувати. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність останніх, для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розірвання договору про надання правової допомоги між ним та ОСОБА_6 за його ініціативою.
Суд ухвалою від 27.09.2022 доручив Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Житомирській області вирішити питання про призначення захисника для здійснення захисту за призначенням обвинуваченого ОСОБА_6 для проведення окремої процесуальної дії, а саме: вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , просив його задовольнити, з підстав викладених у клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотанні прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладанням на обвинуваченого обов`язку утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками.

Обвинувачений в судовому засіданні просив суд відмовити в клопотанні прокурора та на підставі ст. 331 КПК України змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт, оскільки підозру вважає необгрунтованою; наміру переховуватись від суду він не має, так як йому відомі наслідки; а також здійснювати вплив на потерпілу та свідків не буде; наполягає, що злочину, в якому його обвинувачують, він не вчиняв та вчиняти нових кримінальних правопорушень не буде; вважає, що прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Потерпіла, її законний представник та представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи у їх відсутності. З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, та зважаючи на вимоги кримінальногно процесуального законодавства, суд вирішив розгляд даного клопотання проводити без участі потерпілої, її законного представника та представника, та дійшов до наступних висновків.

З приводу розгляду клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд зазначає наступне.
Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно ч.3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, його соціальні зв`язки за місцем проживання.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання в разі доведеності вини ОСОБА_6 .

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Судом встановлено, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, тобто прокурором доведено їх існування, що унеможливлює застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому на думку суду, тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим, суд не може погодитись з доводами обвинуваченого та захисника про відсутність ризиків переховування ОСОБА_6 від суду, так як останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, та знову обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

З вказаних вище підстав суд вважає також безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність наявності ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає доведеним наявність ризику впливу на потерпілу та свідків, оскільки обвинуваченому відомо їх місце проживання, вони є мешканцями одного населеного пункту, що свідчить про можливість впливу на них, з метою побудови власної версії захисту.

Факт допиту потерпілої та деяких свідків не зменшує ризику впливу на таких осіб, оскільки будь-яка із сторін кримінального провадження може ставити питання перед судом про повторний допит потерпілої або свідків.

За таких обставин, стороною захисту не надано доказів щодо відсутності або зменшення, зазначених прокурорм ризиків.

Суд також погоджується з думкою прокурора про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів, здатних запобігти вищевказаним ризикам.

Враховуючи, що суд своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 30.09.2022 року, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1ст.177 КПК України.

На думку суду, домашній арешт не є тим запобіжним заходом, який буде стримувати ОСОБА_6 від подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з тим, приписами ч.4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні , зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, тому відмовляє в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого за безпідставністю. Водночас суд вважає обгрунтованим клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, а тому задовольняє його в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 194, 314, 316, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, тобто по 26.11.2022 включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити за безпідставністю.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Головуюча суддя ОСОБА_10

Судді

ОСОБА_11 ЛОСЬ