ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2883/22 Справа № 207/236/21 Суддя у 1-й інстанції - Скиба С.А. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

суддів Крот С.І., Слоквенка Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000025 10.01.2020 за апеляційною скаргою захисника Коваль Олени Вікторівни в інтересах обвинуваченої ОСОБА_1 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 , ч. 1 ст. 306 , ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

секретаря Кирпенка М.А.,

обвинуваченої ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

захисника Коваль О.В.(в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року залишено без задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_1 , задоволено клопотання прокурора й продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 листопада 2022 року включно, й визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 198480 грн.

Мотивуючи постановлене рішення суд, врахував те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, її особу, яка не працює, раніше не судима, не проживає за місцем реєстрації, а також те, що на цьому етапі провадженні ще не допитані свідки та інші обвинувачені, дійшов висновку, що ризики, що існували при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали та продовжують існувати, зокрема обвинувачена, перебуваючи на волі, може впливати на свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює зміну запобіжного заходу на більш м`який та продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому, вважав за можливе визначити альтернативний запобіжний заході у вигляді застави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник Коваль О.В. в інтересах обвинуваченої ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконною, не обгрунтованою, тому просить ухвалу скасувати й постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, та застосувати щодо обвинуваченої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на те, що прокурор в своєму клопотанні тільки перераховує ризики у провадженні, і не надає суду доказів на підтвердження їх наявності. Апелянт вважає, що висновки суду щодо існування ризиків є помилковими, а в оскаржуваній ухвалі суд не обгрунтував і не мотивував наявність існування ризиків у цьому провадженні. Також, захисник зазначає, що сторона обвинувачення не надає достатніх доказів на підтвердження того, що обвинувачена може впливати на свідків цьому провадженні, а ризик того, що ОСОБА_1 може перешкоджати кримінальному провадженню відсутній, оскільки на сьогоднішній день, всі матеріали кримінального провадження разом з речовими доказами знаходяться в суді першої інстанції. Окрім цього, апелянт наголошує, що обвинувачена й до цього не притягувалась до кримінальної відповідальності, тому на думку захисника, ризик вчинення нового злочину відсутній, й прокурор також не довів наявність такого ризику. До цього ж, захисник зауважує, що обвинувачена має постійне місце проживання, місці соціальні зв`язки і не планує переховуватись від суду. Захисник також вказує на тривалість судового розгляду цього провадження, й на те, що обвинувачена значний час перебуває під вартою, та, на переконання апелянта, до обвинуваченої може бути застосований більш м`який запобіжний, у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали вимоги скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000025 від 10.01.2020, зокрема щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК України. Обвинуваченій ОСОБА_1 у цьому провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора неодноразово продовжувався ухвалами суду першої інстанції, останній раз 08.09.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_1 , суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_1 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, та її особу, яка не працює, раніше не судима, не проживає за місцем реєстрації, а також те, що на цьому етапі провадженні ще не допитані свідки та інші обвинувачені, й дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість впливати на свідків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати провадженню іншим чином, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання нею процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, апеляційний суд не убачає підстав для застосування щодо обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір застави, визначений під час досудового розслідування у провадженні, є справедливим та об`єктивним, не виходить за межі, визначені ч. 5 ст. 182 КПК України, й на переконання апеляційного суду, з достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, та не є завідомо непомірним дня неї.

Доводи апелянта про те, що обвинувачена має постійне місце проживання, не спростовують обґрунтовані у клопотанні прокурора об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами її належної процесуальної поведінки.

Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Коваль Олени Вікторівни в інтересах обвинуваченої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

Коваленко Н.В. Крот С.І. Слоквенко Г.П.