справа № 208/1191/17
№ провадження 1-кп/208/30/22
УХВАЛА

06 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000076 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, інвалід 3 групи, не одруженого, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.03.2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2 ст. 186, 75,76 КК країни до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, розглянувши клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєння злочину передбаченого ст. 187 ч.1 КК України, а саме в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій)

У зв`язку з неодноразовою неявкою ОСОБА_6 у судові засідання, неможливістю продовжувати розгляд справи, обвинуваченого спочатку оголошено в національний розшук, а згодом, при отриманні даних про можливість його виїзду за міжнародне визнані кордони України до інших країн, оголошено в міжнародний розшук.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке аргументовано наступним.

27.06.2017 року, органами досудового розслідування ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ст. 187 ч.1 КК України.

З моменту надходження обвинувального акту до суду, ОСОБА_6 є обвинуваченим (підсудним)

Обґрунтованість обвинувачення Зикій, на думку сторони державного обвинувачення підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколами огляду місця події від 10.01.2017 року;

- протоколом проведення обшуку від 11.01.2017 року;

- протоколом огляду предмету від 11.01.2017 року;

- протоколом пред`явлення речей до впізнання від 12.01.2017 року;

- висновком судової балістичної експертизи від 24.01.2017 №26/3.1- 37;

- висновком судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу від 28.02.2017 №1/5.1-162 ;

- висновком судово-медичної експертизи №166-Е;

- висновком судової товарознавчої експертизи №685-17;

- висновком судово-імунологічної експертизи №201 /Н;

- висновком судово-імунологічної експертизи №202/Н;

- висновком судово-цитологічної експертизи №210;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 , від 27.02.2017 року.

Відповідно до ч.6 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 187 КК України віднесено до тяжкого злочинів, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч.2 зазначеної статті, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Існують ризики переховування ОСОБА_6 від суду, так як він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, 08.06.2022 року оголошений у національний розшук, а ухвалою суду від 27.09.2022 року оголошений в міждержавний розшук.

Також, 27.06.2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, і його також оголошено в національний та міждержавний розшуки.

ОСОБА_6 не має сталих соціальних зв`язків, як то дружини, дітей, може переховуватись від суду з метою ухилення від покарання.

Обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ст. 187 ч.1 КК України, повторно підозрюється у вчиненні тяжкого майнового злочину передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, тривалий час перебуває у розшуку, що свідчить про нехтування ним загальноприйнятним нормам поведінки та моралі і вказує на високу імовірність повторного вчинення кримінальних правопорушень при перебуванні під дією більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Саме підставою внесення клопотання є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Інший запобіжний захід не зможе нівелювати вищенаведені ризики та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Клопотання відповідає національному кримінальному законодавству з урахуванням правових позицій ЄСПЛ.

На теперішній час встановлено, що ОСОБА_6 виїхав на тимчасово окуповану територію України, а саме 02.07.2017 року через пункт пропуску «Чонгар» до Автономної Республіки Крим.

За наявних обставин, прокурор вважав за необхідне розглянути його клопотання у відповідності до ст. 193 ч.6 КПК України за відсутністю обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Розглянувши клопотання, матеріали справи та вислухав сторони провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Місцезнаходження ОСОБА_6 є невстановленим. Будучи обізнаним про наявність кримінального провадження, ОСОБА_6 до суду не з`являється, ухиляється від отримання викликів та процесуальних документів.

В судове засідання забезпечити явку обвинуваченого ОСОБА_6 не виявилося можливим, з причини ухилення обвинуваченого від викликів суду, не повідомлення про своє місце проживання, можливого залишення меж держави.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що по наявній справі, 29.09.2022 року ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук.

При вирішенні клопотання прокурора судом враховується правовий висновок Вищого антикорупційного суду у справі № 991/3010/19, згідно до якого факт винесення рішення про оголошення особи в міжнародний розшук є достатнім підтвердженням перебування особи в міжнародному розшуку.

Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває в будь-якому з видів розшуку (державному, міждержавному, міжнародному)

Суд вважає, що за умови винесення процесуального документу про оголошення особи у міжнародний розшук, подальшим належним зверненням до компетентних органів, який не було повернуто у передбаченому порядку, особа може вважатися оголошеною у міжнародний розшук.

В розумінні вимог ст. 281 КПК України, будь-яких інших документів, зокрема, довідки Інтерполу, витягу з бази Інтерполу тощо, зазначена норма закону не вимагає.

Стаття 29 Конституції України наголошує, що ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно до вимог ч.1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки чинними нормами національного кримінального процесуального законодавства не встановлено стандарту поняття обґрунтованості підозри, суд в силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.5 ст. 9 КПК України вбачає необхідність у зверненні до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування. Європейський Суд у справі «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного, стороннього спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом «обґрунтована», залежатиме від усіх обставин»

Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд дійшов до висновку, що обвинувачення про вчинення Зикій кримінального правопорушення передбаченого ст. 187 ч.1 КК України, є обґрунтованою тією мірою, яка достатня для розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подальшого проведення судового слідства.

При розгляді клопотання суд керується практикою ЄСПЛ, де ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, про що йдеться у рішенні «Бекчиєв проти Молдови»

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до п.4 та 5, ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

ОСОБА_6 є раніше судимою особою, а санкція ст. 187 ч.1 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

ОСОБА_6 відсутній за місцем мешкання, згідно наданої інформації 02.07.2017 року, через пропускний пункт «Чонгар» виїхав до тимчасово окупованої АР Крим, що беззаперечно підтверджує заявлений прокурором ризик ухилення обвинуваченого від суду.

Окремо, слідчими органами національної поліції Зикій також підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і це підтверджуючи заявлений прокурором ризик ухилення його від суду з огляду на міру можливого покарання, свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, а тому існує обґрунтований ризик заявлений прокурором, як вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

На підставі вище зазначеного, оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, доведеність прокурором заявлених ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає доцільним та необхідним застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатен в повній мірі нівелювати встановлені ризики.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, судом підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, ч. 6 ст. 193 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, інвалід 3 групи, не одруженого, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого в межах кримінального провадження № 0000076, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розгляд питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, вирішується судом в порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання ОСОБА_6 та за його участю, але не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченим та його захисником, в той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1