Справа №573/1979/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/965/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

06 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула в порядку письмового провадження в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 573/1979/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 26.04.2022 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до її підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не має наміру переховуватися від суду, відсутні докази його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, а ризики, яким прокурор обґрунтовує клопотання не доведені. Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

В провадженні Білопільського районного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК, судовий розгляд якого не завершений, тому прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, яке обгрунтоване тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, передбачені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, продовжують існувати і не зменшилися.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 26.04.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.06.2022 включно. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що судовий розгляд триває, фактичні обставини судом не встановлені, допитуються потерпілі, не допитані свідки обвинувачення, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, не зменшилися, а більш м`які запобіжні заходи, враховуючи встановлені судом обставини, передбачені ст. 178 КПК не забезпечать їх запобіганню.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, прокурор ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 кожен окремо подали клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі, обвинувачений ОСОБА_7 не виявив бажання приймати участь в апеляційному розгляді, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження у відсутності сторін, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 406 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 117 КПК, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду. При цьому поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу.

Згідно п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскаржувана ухвала постановлена Білопільським районним судом Сумської області 26.04.2022 за участю обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 з оголошенням її повного тексту. При цьому в резолютивній частині ухвали суду встановлений строк на її оскарження сім днів з дня її оголошення. Апеляційна скарга подана захисником 03.05.2022, тобто з пропуском встановленого законом строку на її оскарження, однак у межах строків, встановлених ухвалою суду, тому з метою забезпечення права особи на доступ до суду, яке випливає з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає за необхідне поновити захиснику ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Продовжуючи ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні передбачених у ст. 177 КПК ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень і неможливість запобігання визначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тобто «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (справа ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001).

Колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку чи іншого судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання, а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо відсутності в матеріалах провадження доказів в підтвердження винуватості її підзахисного за епізодом заволодіння телефоном Maxcom Classic та майном 03.11.2021 не підлягають апеляційному розгляду в межах заявленого клопотання про продовження строку тримання під вартою до ухвалення судового рішення по суті.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним.

При встановленні ризику впливу на потерпілих, свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом, а як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_7 особисто знайомий з свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, і його дії викликали значний суспільний резонанс на території Білопільської ОТГ, обурення місцевого населення.

ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, має не погашені у встановленому законом порядку судимості, з місць позбавлення волі останній раз був звільнений 21.10.2021, проте вже 28.10.2021 вчинив новий злочин, внаслідок чого обґрунтованим та слушним є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи захисника про те, що її підзахисний має міцні соціальні зв`язки матір, рідню, які потребують його допомоги, не підтверджуються жодним належним доказом.

Обставини, на які в апеляційній скарзі посилається захисник як на підставу для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з ув`язненням, а саме, наявність в нього житла, на думку колегії суддів, не є визначальними, і повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та вимогами кримінального процесуального закону, які регламентують обрання, зміну чи скасування запобіжних заходів, у їх сукупності.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих та свідків, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Твердження захисника про необхідність скасування ухвали суду є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог КПК при розгляді питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ч. 2 ст. 412 КПК), а тому судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 26.04.2022.

Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 26.04.2022 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_5 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4