Справа № 466/2616/22
Провадження № 1-в/466/177/22
У Х В А Л А

22 липня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич, Львівської обл., українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в даній справі засуджений вироком від 26.11.2018 Трускавецького міського суду Львівської обл. ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

з участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представників ДУ «ЛВК №30» ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

Вироком від 26.11.2018 Трускавецького міського суду Львівської області ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок терміну покарання: 29.08.2018 року, кінець терміну покарання: 28.02.2023 року.

03.05.2022 начальник арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду з спільним клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженогоОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_3 відбув 1/2 строку покарання, встановлений порядок відбування покарання не порушував до дисциплінарної відповідальності не притягувався, 4 (чотири) рази заохочувався.

За час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_3 , перебуваючи з 03.09.2018 в Львівській УВП (№19) порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією УВП (№19) не заохочувався.

У державну установу «Личакiвська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_3 прибув 24.04.2019. По прибуттю в установу працевлаштований не був. Приймає активну участь у роботах з благоустрою відділення.

Вважають, що засуджений довів своє виправлення, а тому на підставі ст.81 КК України має право на умовно-дострокове звільнення.
Представник державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 залишила вирішення спільного клопотання на розгляд суду та зазначила, що засуджений відбув 3 роки 10 міс. 24 дні, залишилося до відбуття 7 міс. 06 днів.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, вважаючи таке не обгрунтованим, оскільки раніше засуджений звільнявся умовно-достроково та знову вчинв злочини, трисі був засуджений за насильницький злочин, передбачений ст.186 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав спільне клопотання та просив таке задовольнити.
Перевіривши подані матеріали, дослідивши відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 , пояснення засудженого ОСОБА_3 щодо підтримання клопотання, висновок прокурора ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
У відповідності до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п.17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності девять разів за умисні тяжкі злочини. У даній справі ОСОБА_3 засуджений за умисний тяжкий злочин проти власності та здоровя особи до позбавлення волі.

З характеристики від 25.03.2022 року щодо засудженого ОСОБА_3 , з якою засуджений ознайомлений вбачається, що перебуваючи в державній установі «Личакiвська виправна колонія (№ 30)» приймав активну участь у роботах по благоустрою установи. В установі не працевлаштований. За час відбування покарання у колонії порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи чотири рази заохочувався.

У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. Перебуває на профілактичному обліку установи як схильний до членоушкодження.
Згідно вироку суду не передбачено стягнення коштів.
28.10.2021 - адміністративною комісією установи задоволено в застосуванні заохочувальної норми ст.82 КК України, як таком, що став на шлях виправлення.
Ухвалою суду від 24.11.2021 відмовлено в застосуванні ст.82 КК України. Після цього отримав ще одне заохочення.
ОСОБА_3 9 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних насильницьких злочинів у т.ч. тяжких, у 2012 році умовно-достроково звільнявся та знову вчиняв злочини.
У даній справі засуджений за злочин (грабіж), який вчинив 28.08.2018 року через 10 днів після звільнення з місць позбавлення волі - 17.08.2018 року.
Суд враховує при розгляді спільного клопотання, що ОСОБА_3 неодноразово був засуджений за умисні у т.ч. і тяжкі злочини, до закінчення відбування покарання залишилося 07 місяців 06 дні, що є значним.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що адміністрація виправної установи та спостережна комісія не надали переконливих доказів того, що під час відбуття покарання ОСОБА_3 довів своє виправлення.
Керуючись ст.81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб з дня її оголошення прокурор, засуджений можуть подати апеляцію до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова.

Повний текст ухвали складений 23.07.2022 року.

Суддя ОСОБА_1