Справа № 592/3903/22
Провадження № 1-кп/592/338/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0001525, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2018, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з середньо освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 03.06.2015 Зарічним районним судом м. Суми за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу 1700 грн;

- 25.07.2016 Ковпаківським районним судом м. Суми за ст.ст. 309 ч.2, 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком 2 роки;

- 21.05.2018 Ковпаківським районним судом м. Суми за ст.ст. 185 ч.ч.1, 2, 15 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України;

у с т а н о в и в:

27.03.2018 близько 16:00 ОСОБА_5 перебував в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У ході спілкування останньому стало зле, ОСОБА_5 провів ОСОБА_8 до іншої кімнати та допоміг прилягти на ліжко; побачив мобільний телефон марки «LENOVO А 6000» у чохлі синього кольору, який лежав на ліжку біля ОСОБА_8 . В цей момент у ОСОБА_5 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним мобільним телефоном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, передбачаючи можливість настання суспільно- небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом, впевнившись, що його дії є таємними та за ним ніхто не спостерігає, взяв мобільний телефон марки «LENOVO А 6000» вартістю 1944,11 грн, який лежав на ліжку біля відпочиваючого ОСОБА_8 , поклав його до правої кишені штанів та залишив приміщення квартири, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб та власника телефону. В подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що за наведених в обвинувальному акті обставин, перебуваючи в приміщенні квартири ОСОБА_7 , коли ОСОБА_8 стало зле, викрав належний останньому мобільний телефон, який того ж дня продав на центральному базарі за 600-700 грн. Зважився на вчинення крадіжки через нагальну потребу в грошових коштах.

Таким чином, обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб вчиненого кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.185 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суд не застосовувати до нього суворе покарання.

Показання обвинуваченого щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення є послідовними, не містять протиріч, а тому визнаються судом належним доказом на підтвердження пред`явленого обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що її покійний чоловік ОСОБА_8 влітку 2018 року деякий час мешкав у ОСОБА_7 . Саме він і повідомив їй про те, що ОСОБА_5 вкрав належний її чоловікові телефон. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з вказаної мети та принципів справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, віднесене до категорії умисних нетяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України - не встановлено.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 є особою віком 37 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на обліку у лікарів-наркологів КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» з 2015 року з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання декількох психоактивних речовин. Синдром залежності», має захворювання: хронічний вірусний гепатит С, має батьків похилого віку з інвалідністю, які потребують його допомоги, зі слів останні чотири роки працював без офіційного працевлаштування на будівництві.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Зважаючи на те, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2018 ОСОБА_5 засуджено за ст.ст. 185 ч.ч.1,2, 15 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, вчинене до постановлення цього вироку, суд визначає остаточне покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2018.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення визначеної статтею 50 КК України мети покарання.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

Клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого не заявлялось.

Щодо вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, то заявлений потерпілою ОСОБА_4 позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди беззаперечно визнаний останнім, обвинуваченим добровільно сплачено на користь потерпілої 2 000 грн, про що ОСОБА_4 надано відповідну розписку, в тому числі щодо не підтримання цивільного позову.

Відтак, провадження у справі в частині розгляду вказаного цивільного позову підлягає закриттю у відповідності до вимог ч.5 ст.128 КПК України, п.1 ч.2 ст.49, ч.1 ст.206, п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, в зв`язку з відмовою позивача від цивільного позову та прийняття відмови судом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2018 остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в сумі 429,00 грн.

Речовий доказ чохол марки «MERKURI» для телефону «LENOVO» синьо-салатового кольору після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику ОСОБА_4 .

Закрити провадження у справі в частині розгляду цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, в зв`язку з відмовою від позову.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1