Справа № 202/3793/22
Провадження № 1-кс/202/2993/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

27 липня 2022 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000177 від 07 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 45 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_4 , заборонивши останній або будь-яким іншим особам відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000177 від 07 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала на праві власності ОСОБА_5 .

Під час досудового розслідування встановлено, що 17.08.2020 приблизно о 18-30 год. ОСОБА_5 знаходився біля свого будинку по АДРЕСА_2 . До нього підійшли четверо чоловіків, які представилися співробітниками поліції, приставили йому в бік предмет, схожий на пістолет, відвезли його до лісосмуги, де наказали підписати документи, при цьому погрожували фізичною розправою.

Після цього 27.10.2020 на поштову адресу ОСОБА_5 надійшла судова повістка, зі змісту якої стало відомо, що у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська перебуває цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з нього суми боргу в розмірі 15 000 доларів США.

21.12.2020 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_6 у справі № 201/8995/20 про стягнення боргу за договором позики були задоволені.

В подальшому ОСОБА_5 дізнався, що його квартира була реалізована державним підприємство «СЕТАМ» на електронних торгах ОСОБА_4 за 555900 грн.

10.09.2021, коли ОСОБА_5 знаходився у дворі будинку по АДРЕСА_2 , підійшли невідомі особи та примусово забрали в нього ключі від його квартири.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Орган досудового розслідування вважає, що невстановленими особами вчинено тяжкий злочин шахрайське заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене у великих розмірах.

Квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано речовим доказом.

На думку прокурора, у разі незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вказана квартира може бути відчужена або передана в оренду чи користування третім особам.

У зв?язку з наведеним з метою забезпечення речового доказу просить накласти арешт на дане нерухоме майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання в його відсутність, в якому клопотання підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що дане клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000177 від 07 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме за фактом шахрайського заволодіння чужим майном.

За змістом частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цьогоКодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що згідно статті 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження .

Відповідно до частини третьою статті 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Статтею 173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своєму клопотанні прокурор просить з метою збереження речового доказу накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаною квартирою.

Слідчий суддя вважає, що підстави для арешту цього майна прокурором не доведені, оскільки, як вбачається з матеріалів клопотання, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2020 року у справі № 201/8995/20 було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості за договором позики в розмірі 15000 доларів США (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 93914146).
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що 02.05.2020 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передав відповідачу у борг грошову суму в іноземній валюті у розмірі 15000 доларів США. Відповідно до умов договору, відповідач зобов?язався повернути ці кошти через три місяці. На підтвердження укладення даного договору, позивачем до матеріалів справи було подано копію відповідної розписки, оригінал якої був оглянутий судом.
Згідно з наявною в матеріалах клопотання прокурора копією свідоцтва, виданого 20.04.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 280, квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_4 .
Слідчий суддя звертає увагу, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2020 року про стягнення суми боргу за договором позики ОСОБА_5 не оскаржувалося.

З автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що на теперішній час виконавчі провадження № 64820038 та № 64820915, боржником за якими є ОСОБА_5 , завершені.

Матеріали клопотання про арешт майна не містять даних щодо визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , визнання незаконними дій приватного виконавця у виконавчому провадженні, а також визнання незаконним чи скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру, яку просить арештувати прокурор.

Жодних даних та доказів щодо незаконного вибуття квартири із власності ОСОБА_8 , зокрема, які б давали підстави вважати недійсним свідоцтво про право власності, видане 20.04.2021 приватним нотаріусом на ім`я ОСОБА_4 , слідчим та прокурором не надано.
За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, слідчий суддя вважає недоведеним, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження в виді арешту нерухомого майна.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права інших осіб, зокрема нового власника майна, про який ідеться в клопотанні прокурора, оскільки презумпція правомірності правочину не спростована.

Об`єктивних підстав вважати реалізацію майна незаконно, а видане свідоцтво про право власності недійсним на теперішній час немає.

Тому до витребування органом досудового розслідування матеріалів виконавчого провадження та документів, які стали підставою для видачі нотаріального свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вирішення питання про арешт цього майна є передчасним.

Слідчий суддя зауважує, що в даному випадку спірна квартира хоча й визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, проте з огляду на свою специфіку цей матеріальний об`єкт безпосередньо не містить слідів злочину чи інших відомостей, які мають значення для кримінального провадження.

Відтак, не накладення арешту на це майно не може негативно вплинути на дієвість цього кримінального провадження.

Якщо ж потерпілі вважають, що їх права порушені, вони вправі звернутися у цивільному порядку з позовом щодо визнання правочинів недійсними та витребування цього майна на свою користь від незаконного володільця.

Враховуючи наведене, в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000177 від 07.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1