Справа № 143/69/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника персоналу органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, -

Встановив:

У квітні 2022 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.04.2018 року його засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 29.10.2021 року його звільнено від відбування основного покарання умовно достроково на підставі ст.81 КК України. При цьому питання про звільнення від додаткового покарання судом не вирішувалося.

На даний час він відбуває додаткове покарання та перебуває на обліку у Вінницькому районному секторі №5 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області з 17.11.2021 року.

Наголошує, що оскільки він відбув більше половини строку основного покарання, то, виходячи зі змісту ст.81 КК України, є підстави для звільнення його умовно достроково від відбування додаткового покарання.

Вказує, що вироком суду з нього стягнуто коштів на загальну суму 401736 грн. 00 коп. для відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим та процесуальних витрат.

В сукупності за виконавчими провадженнями ним сплачено 6340 грн. 00 коп. Ці кошти були відраховані із його заробітної плати за час роботи у виправній колонії.

Після умовно достроково звільнення від відбування основного покарання він намагався працевлаштуватися для того, щоб, серед іншого, оплатити кошти на виконання вироку суду. Однак, більшість оголошень із запропонованих вакансій, якими він може займатися за станом здоров`я, передбачають наявність водійського посвідчення. За таких обставин, на його думку, відновлення права керування транспортними засобами дозволить йому продовжити ефективно відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим.

Також звертає увагу суду на ту обставину, що за час відбування додаткового покарання він не порушував громадського порядку, до адміністративної відповідальності не притягувався, правила відбуття додаткового покарання не порушував, що свідчить про досягнення мети покарання.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, просить звільнити його умовно достроково від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки повністю.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримали клопотання та підтвердили викладені у ньому обставини. Крім того, захисник зазначив, що підставою умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання є відбуття ним половини строку основного покарання. Також звернув увагу суду на ту обставину, що метою умовно дострокового звільнення засудженого від відбування додаткового покарання є його намагання працевлаштуватися задля відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання, покликаючись на те, що засуджений ОСОБА_5 не відбув половини строку додаткового покарання, оскільки за правилами ч.3 ст.55 КК України строк додаткового покарання у даному випадку обчислюється з моменту відбуття основного покарання, тобто з 08.11.2021 року. Крім того, зауважила, що умовно дострокове звільнення засудженого від відбування покарання не відповідатиме суспільній небезпечності учиненого ним кримінально караного діяння та не сприятиме досягненню завдань та мети такого додаткового покарання.

Представник уповноваженого органу пробації ОСОБА_4 також заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що засуджений після умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання не працевлаштувався та в центр зайнятості не звертався.

Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.04.2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь:

- потерпілої ОСОБА_8 9640 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 150000 грн. суму заподіяної моральної шкоди.

- на користь потерпілого ОСОБА_7 72 558 грн. 09 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. суму заподіяної моральної шкоди.

- на користь потерпілої ОСОБА_8 50000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_5 понесені потерпілими процесуальні витрати:

- на користь потерпілого ОСОБА_7 пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 в розмірі 30372 грн. 18 коп., витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 7000 гривень, та витрати, пов`язані із прибуттям до Погребищенського районного суду Вінницької області, в розмірі 7064 гривень 40 копійок та витрати, пов`язані із забезпеченням прибуття до Погребищенського районного суду Вінницької області представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 в розмірі 4541 гривень 40 копійок, а всього 48977 гривень 98 копійок.

- на користь потерпілої ОСОБА_8 витрати, пов`язані із прибуттям до Погребищенського районного суду Вінницької області, в розмірі 1513 гривень 80 копійок.

- на користь потерпілої ОСОБА_8 витрати, пов`язані із прибуттям до Погребищенського районного суду Вінницької області, в розмірі 1766 гривень 10 копійок.

Процесуальні витрати в сумі 14280 гривень 76 копійок стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави за залучення експертів для проведення експертиз (а.с.16-21).

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 29.10.2021 року засудженого ОСОБА_5 звільнено умовно достроково від подальшого відбування основного покарання за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.04.2018 року на невідбутий строк 02 роки 05 місяців 10 днів позбавлення волі із залишенням додаткової міри покарання. Ухвала набрала законної сили 08.11.2021 року (а.с.22-23).

Згідно із повідомленням начальника Вінницького районного сектору №5 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області О.Франка від 08.04.2022 року №42/17/250-22 ОСОБА_5 перебуває на обліку в органі пробації з 17.11.2021 року (а.с.24).

Згідно із відповіддю головного державного виконавця Погребищенського ВДВ у Вінницькому районі Вінницької області ОСОБА_11 від 12.04.2022 року №2910/4 на виконанні у даному відділі державної виконавчої служби перебувають чотири виконавчі провадження по примусовому стягненню із ОСОБА_5 коштів на виконання зазначеного вище вироку суду (а.с.25).

Відповідно до огляду гастроентеролога від 23.04.2009 року ОСОБА_5 хворіє виразковою хворобою 12 кишки з 1995 року (а.с.27).

Згідно із відомостями, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_5 , він з 07.07.2010 року по 25.03.2011 року працював на посаді водія пожежного автомобіля в ТОВ «Ржевуське ХПП» (а.с.72).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості клопотання, суд вважає, що доводи прокурора стосовно необхідності відбуття засудженим половини строку додаткового покарання, як обов`язкової передумови для умовно достроково звільнення від його відбування, є неспроможними, виходячи із наступного.

Так, в силу ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України (тут і далі в редакції, чинній на час вчинення злочину) до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

За змістом роз`яснень, наведених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року №2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно із ч. 1 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування

і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачені формально юридичні підстави умовно дострокового звільнення від відбування покарання, що пов`язуються з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.

Зокрема, відповідно до п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Сукупний правовий аналіз наведених приписів закону про кримінальну відповідальність дає підстави для висновку, що умовами застосування умовно достроково звільнення від відбування покарання є: а) щодо умовно достроково звільнення від відбування лише основного або основного і додаткового покарання відбування особою певного строку основного покарання; б) щодо умовно дострокового звільнення від відбування лише додаткового покарання після відбуття (виконання) основного покарання або після звільнення особи від основного покарання чи його відбування (подальшого відбування) відбуття особою певного строку додаткового покарання.

У розглядуваній кримінально правовій ситуації засуджений ОСОБА_5 був умовно достроково звільнений від відбування основного покарання. При цьому суд залишив додаткову міру покарання.

Разом із цим, у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року №2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» обумовлено, що при умовно-достроковому звільненні від відбування основного покарання засудженого, щодо якого було застосовано додаткове покарання, суд може вирішити питання про його повне або часткове звільнення від відбування і додаткового покарання не тільки тоді, коли про це порушено питання у поданні органу, який відає виконанням покарання, а й за своєю ініціативою.

Отже, вирішення судом питання про одночасне умовно дострокове звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, не виключається.

При цьому формально юридичною підставою одночасного умовно дострокового звільнення від відбування як основного, так і додаткового покарання, є відбуття засудженим лише певної частини основного покарання.

Такий висновок обумовлений тим, що за змістом ч.3 ст.55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Зважаючи на викладене, кримінально правові відносини, що є предметом розглядуваної справи, необхідно оцінювати в контексті наявності чи відсутності формально юридичних підстав умовно дострокового звільнення від відбування основного та додаткового покарання, якими, виходячи із вищенаведеного, є відбуття особою певного строку виключно основного покарання.

Іншій підхід до тлумачення окреслених норм закону про кримінальну відповідальність, що зводиться до висновку про необхідність відбуття особою певного строку додаткового покарання після умовно дострокового звільнення її від відбування основного покарання, на переконання суду, суперечить закріпленому в ст.24 Конституції України принципу рівності прав громадян перед законом та вочевидь призвів би до істотного звуження прав засудженого, позаяк поставив би його у нерівне становище із тими особами, які були одночасно умовно - достроково звільнені від основного та додаткового покарання.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, відповідно до визначеної у ст.12 КК України класифікації, відноситься до необережного тяжкого злочину.

Як слідує із матеріалів справи засуджений відбув половину строку основного покарання, призначеного йому вироком суду.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність достатніх формально юридичних підстав для умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання.

Разом із цим, частиною 3 ст.81 КК України унормовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно зі ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, вирішуючи питання про умовно дострокове звільнення особи від відбування того чи іншого виду покарання (основного чи додаткового), суд, перевіривши доводи особи, яка звернулася із відповідним поданням (клопотанням), має переконатися, що внаслідок виправлення особи були досягнуті цілі саме такого виду покарання, а також урахувати поведінку засудженого за період відбування ним покарання та, зокрема, вчинення дій, спрямованих на відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків.

Звертаючись із клопотанням до суду, ОСОБА_5 , серед іншого, покликався на те, що після умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання він намагався працевлаштуватися для того, щоб оплатити кошти на виконання вироку суду. Однак, більшість оголошень із запропонованих вакансій, якими він може займатися за станом здоров`я, передбачають наявність водійського посвідчення. За таких обставин, на його думку, відновлення права керування транспортними засобами дозволить йому продовжити ефективно відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим.

Однією із загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст.7 КПК України).

Отже, засуджений має довести свої аргументи щодо наявності підстав для умовно дострокового звільнення від відбування покарання сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Однак, засудженим ОСОБА_5 не було надано суду будь яких доказів на підтвердження тих обставин, що після умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання він намагався працевлаштуватися, і що запропоновані йому посади були пов`язані саме із керуванням транспортними засобами.

В аспекті зазначеного суд також вважає непереконливими доводи засудженого стосовно того, що зайняття ним інших посад, тобто не пов`язаних із керуванням транспортними засобами, є несумісним зі станом його здоров`я, позаяк як вбачається із матеріалів справи він хворіє виразковою хворобою 12 кишки з 1995 року, однак під час відбування покарання у виді позбавлення волі з 27.06.2019 року по 20.05.2021 року перебував на посаді робітника ремонтно будівельної дільниці ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально виконавчої служби України (№9)» (а.с.27, 73).

Також суд бере до уваги ту обставину, що згідно із відомостями, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_5 , він працював на посаді водія пожежного автомобіля в ТОВ «Ржевуське ХПП» з 07.07.2010 року по 25.03.2011 року, тобто майже за три роки до вчинення злочину (а.с.72).

Наведена обставина сама по собі свідчить про те, що трудова діяльність засудженого, пов`язана із керуванням транспортними засобами, не була основним джерелом його існування та забезпечення життєдіяльності.

Поряд із цим, як слідує із довідки Погребищенської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 26.11.2021 року №18.02-53/295-21 (а.с.74) ОСОБА_5 на обліку у центрі зайнятості не перебуває і за послугами не звертався, що, на думку суду, свідчить про небажання останнього працевлаштуватися та відсутність у нього намагань щодо вжиття заходів для відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілим.

В цьому контексті суд відзначає, що ОСОБА_5 відомо про порядок реєстрації безробітних, оскільки згідно із відомостями, що містяться у його трудовій книжці, він з 14.11.2011 року по 08.11.2012 року отримував допомогу по безробіттю (а.с.72).

Водночас, суд ураховує, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_5 правил дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння одній особі були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а ще двом особам тілесні ушкодження середньої тяжкості, що безсумнівно свідчить про підвищену суспільну небезпечність учиненого ним діяння.

Суд звертає увагу на те, що саме цими обставинами у вироку вмотивовано висновок про необхідність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Сутність додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами полягає у тому, що засуджений зазнає обмежень на певний строк у здійсненні такої діяльності.

Метою означеного покарання є, насамперед, запобігання вчиненню як засудженим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також унеможливлення здійснення засудженим на певний строк керування транспортними засобами задля забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху.

Відтак, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів наявність достатніх, вагомих та неспростовних підстав для умовно дострокового звільнення його від відбування додаткового покарання, оскільки таке звільнення в цьому випадку нівелюватиме мету кримінального покарання та не слугуватиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як передбачено положеннями ч. 2 ст. 50 КК України.

В той же час, посилання засудженого на те, що під час відбування додаткового покарання він не порушував громадського порядку, до адміністративної відповідальності не притягувався, правила відбуття додаткового покарання не порушував, що свідчить про досягнення мети покарання, суттєвого значення для вирішення клопотання не мають, так як на висновки суду щодо відсутності підстав для умовно - дострокового звільнення його від відбування додаткового покарання не впливають.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.81 КК України, ч. 2 ст. 376, п.2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України суд, -

Постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання відмовити.

Копію резолютивної частини ухвали вручити прокурору, представнику персоналу органу пробації та засудженому.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з часу її проголошення через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Повний текст ухвали буде оголошений учасникам судового провадження о 15 год. 00 хв. 15.07.2022 року

Суддя