Справа № 462/4452/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/246/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2022 року, у кримінальному провадженні № 000165, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2022 року якою задоволено клопотання прокурора та продовжено йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 травня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити ухвалу суду першої інстанції та замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання або будьякий інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зобов`язується з`являтися до суду за першим викликом, не переховуватися від суду та слідства.

Апелянт покликається, що вже 5 рік він знаходиться під вартою через надумане обвинувачення у вчиненні розбійного нападу за ч.3 ст. 187 КК України. За весь цей час з 06.03.2018 по суті було одне засідання де був заслуханий потерпілий, після надання пояснень зазначив, що кваліфікація статті обвинувачення не відповідає тій яку пред`явив прокурор. Потерпілий показав, що про все знав і разом з ними узгоджував всі дії, а відтак претензій не має конкретно до нього і не хоче щоб суворо наказували його ОСОБА_6 .

Апелянт звертає увагу, що будучи під вартою перехворів різними хворобами, зокрема корона вірусом, гепатитом, перебуває в сирій камері. Зазначає, що з огляду на те скільки він пробув під вартою то немає у нього умислу на переховування від суду. Відповідно до закону ОСОБА_7 він відсидів більше ніж мінімум строк. У нього є троє неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, тісні соціальні зв`язки та зважаючи на те, що в країні триває війна він бажає принести користь державі та захищати її в територіальній обороні, а тому просить змінити міру запобіжного заходу на таку, що не пов`язана з триманням під вартою.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 та іншим обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому, з моменту взяття його під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обстановка не змінилися і це дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Крім цього, судом, при вирішенні клопотання, було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкість інкримінованих йому діянь.

Зокрема суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що обраний обвинуваченим запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявності обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. За час розгляду справи в суді першої інстанції не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, також суд не отримав відомостей про міцні соціальні зв`язки обвинувачених чи іншого комплексу обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, однак в суд не прибув, а скерував електронною поштою клопотання про зайнятість в іншому процесі і проханні слухати дану справу без його участі. Апеляційні вимоги свого довірителя, обвинуваченого ОСОБА_6 , підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, покликаючись на тривалий час утримання ОСОБА_6 під вартою.

Прокурор ОСОБА_9 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, однак в суд не прибула, але подала клопотання про слухання справи без її участі апеляційну скаргу обвинуваченого заперечила.

По технічним причинам відеозв`язок з ДУ «Львівська УВП №19» не відбувся.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років та який відносяться до категорії особливо тяжкого злочину. Судом першої інстанції взято до уваги те, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного злочину, тому є підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Крім того в суді не всі свідки давали покази, що свідчить про реальну можливість здійснення на останніх тиску зі сторони обвинувачених, а також існує можливість втечі обвинувачених. Відтак, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 та інші обвинувачені, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні злочину, з посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини , посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи обвинуваченого про те, що він вже тривалий час перебуває під вартою і у нього немає підстав уникати явки в суд, а також що він перехворів рядом хвороб не спростовують доводів прокурора та суду про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, відповідно застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставним, оскільки судом першої інстанції було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також вмотивовані висновки прокурора, відтак судом наведено обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.
Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 березня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 09 травня 2022 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: