Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3642/21
Провадження № 1-кп/553/103/2022
У Х В А Л А
Іменем України

12.04.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000391 відносно ОСОБА_6 за ст. 391 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ст. 391 КК України.

Як вбачається зі змісту пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000391, кримінальне правопорушення вчинене ним в ДУ "Полтавська виправна колонія № 64" в період відбування ним покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 27.05.2016 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотаннями про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії нетяжких злочинів, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до 5 років, раніше судимий за умисний злочин, міцних соціальних зв`язків не має та своєю поведінкою під час відбування покарання демонструє небажання ставати на шлях виправлення, посилаючись на необхідність запобігання настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України,переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та суворість покарання, що може бути призначене у разі доведення винуватості, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що підтверджують скоєння кримінального правопорушення саме обвинуваченим, знищити або сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, а строк покарання, призначений ОСОБА_4 . вирокомТатарбунарського районного суду Одеськоїобластівід 27.05.2016 року, на підставі якого він утримується в місцях позбавлення волі, закінчується 17.04.2022 року.
ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 з приводу вирішення клопотання прокурора поклались на розсуд суду.

При вирішенні клопотання прокурора суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, встановлені судом обставини свідчать, що ОСОБА_4 не працює та не має стабільного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, в даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за вирокомТатарбунарського районного суду Одеської області від 27.05.2016 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, й строк покарання закінчується 17.04.2022 року, обвинувачується увчиненні кримінального правопорушення, яке згідно положень ст. 12 КК України віднесене до категорії нетяжких злочинів, вчинене в місцях позбавлення волі. З огляду на вищенаведене, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан, зміст пред`явленого обвинувачення, відсутність місця проживання в м. Полтаві та Полтавській області, конкретну ситуацію в державі, пов`язану з введенням на території України воєнного стану, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що обвинувачений після звільнення з місць позбавлення волі може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту чи особистого зобов`язання, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченого, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, тим паче у зв`язку з військовою агресією проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, з заявами про застосування поруки та застави жодна особа не звернулась, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, задля забезпечення оперативного, повного та об`єктивного розгляду справи у розумні строки, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Разом з цим, при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України вважає за необхідне визначити розмір застави, достатній для виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, щоможе стати вагомим стримуючим фактором, який забезпечуватиме належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У відповідності з нормою ч. 4 ст. 182 КПК України з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, задля забезпечення достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків суд визнає доцільним визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 331 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора задовольнити.
Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 12 год. 45 хв. 12 квітня 2022 року по 12 год. 45 хв. 10 червня 2022 року включно.
Визначити ОСОБА_10 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49620 грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою особою, на депозитний рахунокТУ ДСАУкраїни в Полтавській області.
У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 :
- з`являтися за викликом суду;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи "Полтавська установа виконання покарань №23".
Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи виконання покарань негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово суд. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава повертається в дохід держави.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1