УХВАЛА

5 липня 2022 року

м. Київ
справа № 596/638/17
провадження № 51-1850ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 23 березня 2022 року щодо ОСОБА_5 ,
Рух справи і зміст судових рішень
За вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст.122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за пп. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 23 березня 2022 року залишив без задоволення апеляційні скарги ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 , а вирок місцевого суду без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить змінити рішення цих судів і ухвалити новий вирок.

Мотиви Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає їх незаконність чи необґрунтованість.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону захисник, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій закону України про кримінальну відповідальність не навів правового обгрунтування незаконності рішень цих судів відповідно до ст. 413 КПК, не вказав, які положення КПК порушили місцевий і апеляційний суди, у чому вони полягають, як вплинули чи могли вплинути на законність, обгрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни цих судових рішень касаційним судом.

Захисник не зазначив,чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких, усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК,апеляційний судбезпідставно

не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції, не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також захисник не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційних скаргах захисту, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

У касаційній скарзі не наведено конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник вказує на невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні, просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди, а саме, показанням свідків, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом для перегляду судових рішень касаційним судом.
Також, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга захисника

містить вимогу про зміну рішень судів першої та апеляційної інстанції та ухвалення нового вироку, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Крім того, захисником усупереч ч. 4 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано оформлених належним чином документів, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, оскільки подана захисником скарга не відповідає вимогам

ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 23 березня 2022 року та встановити строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3