ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1503/22 Справа № 215/4053/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

16 лютого 2021 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 126-1 КК України до громадських робіт на строк 160 годин,

06 травня 2021 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 389 ч. 2, ст.71 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 10 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст. 71 КК Укpаїни, до покаpання, пpизначеного за даним виpоком, частково пpиєднано невiдбуту частину покаpання за виpоком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2021 року i пpизначено ОСОБА_8 остаточне покаpання у виді обмеження волі на строк один рік два місяці.
Строк відбуття покарання рахувати з 02 лютого 2022 року.
Як встановлено судом, 23 лютого 2021 року о 06.30 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого батька насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його адресу нецензурною лайкою та на його зауваження не реагував, чим своїми діями вчинив психологічне насилля в сім`ї. Так, відносно ОСОБА_8 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Далі, 09 березня 2021 року о 10.00 годині ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно свого батька ОСОБА_9 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його адресу нецензурною лайкою та, на його зауваження не реагував, чим своїми діями вчинив психологічне насилля в сім`ї. Так, відносно ОСОБА_8 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, 23 березня 2021 року о 09.00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом словесних образ та залякувань чинив психологічний тиск на свого батька ОСОБА_9 , на зауваження не реагував чим міг спричинити шкоду його психологічному здоров`ю, чим вчинив психологічне насилля в сімї. Так, відносно ОСОБА_8 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В подальшому, продовжуючи свої умисні протиправні дії, направлені на вчинення домашнього насильства, 03 червня 2021 року ОСОБА_8 , приблизно о 20.10 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, вчинив суперечку зі своїм батьком ОСОБА_9 , під час якої погрожував йому фізичною розправою, ображав його словами нецензурної лайки, погрожував розправою, вимагав у нього грошові кошти на власні потреби. Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 зазнав психологічних страждань.
Отже, вказаними насильницькими діями ОСОБА_8 заподіяв своєму батькові ОСОБА_9 систематичні психологічні страждання, що завдали шкоди психічному здоров`ю потерпілого.
Умисні дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України за ознаками домашнього насильства, тобто, умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілої особи.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року в частині призначеного йому за ст. 126-1 КК України покарання змінити, зменшивши строк відбуття покарання, мотивуючи такі вимоги тим, що вважає ухвалений судом першої інстанції вирок відносно нього в частині призначеного покарання є занадто суворим. При цьому, ОСОБА_8 просить зарахувати йому у строк відбування покарання строк перебування у виправних установах з 07 липня 2021 року по 02 лютого 2022 року, а також просить призначити йому захисника.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні позицію свого підзахисного підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу та призначити більш м`яке покарання.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти життя та здоров`я особи і виразилось в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілої особи та правильно врахував ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше був двічі судимий, в тому числі за вчинення аналогічного злочину, проте належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення, не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, а також, врахував відсутність обставин, які б відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому та призначив ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України, на підставі ст. 71 КК України, покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці, яке повністю відповідає тяжкості вчиненим кримінальним правопорушенням, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів обвинуваченого про те, що призначене йому судом першої інстанції покарання через свою суворість не відповідає обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Посилання ОСОБА_8 в апеляційні скарзі на необхідність призначення йому більш м`якого покарання не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки як вбачається із досліджених судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, останній вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 126-1 КК України, був засуджений до покарання у виді 160 годин громадських робіт, проте належних висновків для себе не зробив та вчинив новий аналогічний злочин. Тобто, держава вже надавала обвинуваченому можливість виправитися, відбуваючи більш м`яке покарання не пов`язане з обмеженням волі, але ОСОБА_8 такою можливістю не скористався, мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України не досяг, а тому, колегія суддів вважає, що обране покарання у виді обмеження волі в даному випадку є цілком відповідним обставинам справи, даним про особу обвинуваченого та буде більш ефективним для досягнення виховної мети і попередження в наступному вчинення нових злочинів обвинуваченим.
Щодо доводів ОСОБА_8 про необхідність зарахувати йому у строк відбування покарання строк перебування у виправній установі, то колегія суддів відхиляє такі доводи обвинуваченого, оскільки відповідно до матеріалів даного кримінального провадження, жодних запобіжних заходів до ОСОБА_8 не застосовувалось, а фактичне перебування обвинуваченого у виправній установі пов`язане із безпосереднім відбуванням ним покарання, призначеного за попереднім вироком. А тому, підстав для застосування ст. 72 КК України, в даному випадку, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ст. 126-1 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4