ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1822/22

Провадження № 11-кп/4820/561/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 від 17 березня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Броварі Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, жителя в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, проживаючого в цивільному шлюбі, який не працює, із середньою освітою, судимого:

- вироком від 13 вересня 2013 року Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- вироком від 21 травня 2014 року Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 22.03.2017 року,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України і призначено йому покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 13 травня 2022 року, зараховано йому в строк відбуття покарання час знаходження під вартою з 17 березня 2022 року по 12 травня 2022 року (включно) в розрахунку, один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

За вироком суду, ОСОБА_6 в лютому 2022 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у приміщенні дитячої кімнати житлового будинку по АДРЕСА_2 , будучи співмешканцем матері малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи та розуміючи, що останній є малолітнім, має хворобу, пов`язану з порушенням інтелектуального розвитку у поєднанні з тяжкими мовленнєвими порушеннями, використовуючи безпорадний стан потерпілого, який внаслідок малолітства не розумів характер та значення вчинених з ним дій зі сторони вітчима, застосовуючи фізичне та психологічне насильство щодо малолітнього, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті з потерпілим, який не досяг статевої зрілості внаслідок малолітства, використовуючи фізичну перевагу, ігноруючи його волю, користуючись його нездатністю чинити опір та не зважаючи на прохання останнього припинити свої дії, вчинив з ним дії сексуального характеру, а саме орально проник у тіло малолітнього, з використанням своїх геніталій (статевого члена), таким чином зґвалтував останнього.
Таким чином, ОСОБА_6 , вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтуванні), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вирок вважає незаконним.

Стверджує, що будь-яких дій сексуального характеру щодо малолітнього ОСОБА_9 не вчиняв, а навпаки займався його вихованням та розвитком.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.

Вирок вважає незаконним, а висновки суду, викладені у судовому рішенні такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, суд мотивув своє рішення лише показаннями малолітнього потерпілого, який виявляє легку розумову відсталість та через малолітній вік не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та показаннями свідків, яким відомо про подію зі слів потерпілого.

Крім того, судом не з`ясовано та не усунуто розбіжності щодо кількості епізодів кримінального правопорушення.

Так, психолог ОСОБА_10 , будучи допитаним у суді першої інстанції у якості свідка, показав, що малолітній, повідомив йому про один випадок вчинення щодо нього дій сексуального характеру, однак не конкретизував яким чином, коли і де відбувся такий. Потерпілий ОСОБА_9 також у судовому засіданні розповів лише про один випадок з боку обвинуваченого дій сексуального характеру. Зокрема, повідомив, що ОСОБА_11 притиснув його до стіни та засунув до рота статевого члена.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 показали, що були присутні при допиті слідчим малолітнього ОСОБА_9 і той повідомив про два випадки вчинення щодо нього дій сексуального характеру обвинуваченим. Чули, як потерпілий розповідав, що вітчим ОСОБА_11 кинув його на диван та засунув у рот статевий член.

Представник потерпілого ОСОБА_15 показав, що від онука йому стало відомо, що обвинувачений засовував йому у рот статевий член два-три рази і один раз в анальний отвір.

Крім того, при вирішенні питання про міру покарання, суд не врахував вимог п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України та не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора, представника служби у справах дітей, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону; істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Як в суді першої, так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що будь-яких дій сексуального характеру щодо свого малолітнього пасинка ОСОБА_9 не вчиняв. Виховував його, як рідного сина. Вважає, що матір потерпілого, з якою від перебував у цивільному шлюбі, звернулась із заявою до поліції через помсту, оскільки у них зіпсувались стосунки.

Європейський суд з прав людини у п. 43 свого рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а отже при оцінці доказів слід керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Незалежно від того, що ОСОБА_6 не визнав своєї винуватості у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, така підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України судом першої інстанції безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, малолітній потерпілий ОСОБА_9 , допитаний у суді першої інстанції в присутності психолога, вихователя та педагога показав, що одного разу, коли мами не було вдома, його вітчим ОСОБА_6 зайшовши до нього у кімнату, зняв штани та нижню білизну, притиснув його до стіни та здійснив дії сексуального характеру, а саме: засунув йому до рота свого статевого члена. Від таких дій його знудило. Після цього обвинувачений пригрозив йому, щоб нікому не розказував, провівши пальцем по шиї, натякаючи, що йому буде кінець. Пізніше повідомив про цей випадок мамі, однак вона заборонила будь-кому про це розповідати. Показав, що дуже боїться обвинуваченого, оскільки той його часто бив.

Такі показання потерпілого узгоджуються із показаннями допитаних судом першої інстанції законного представника та свідків.

Так, законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 дідусь ОСОБА_15 , в судовому засіданні показав, що онук повідомив йому про вчинення щодо нього дій сексуального характеру. Зокрема, розповів, що вітчим ОСОБА_6 засовував йому до рота свій статевий член. Це було два-три рази. Після цього наказав мовчати, залякуючи його жестом, а саме: провів пальцем по шиї, показавши, що йому буде кінець. Підтвердив, що малолітній боїться обвинуваченого, оскільки він його часто бив.

Свідок ОСОБА_16 , мати малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , у суді першої інстанції, показала, що на початку березня 2022 року син їй повідомив про вчинення щодо нього співмешканцем ОСОБА_6 дій сексуального характеру. Розповів, що коли її не було вдома, останній зняв свої штани і засунув йому у рот свій статевий член, від чого його знудило. Підтвердила, що син боявся ОСОБА_6 , оскільки той його регулярно бив.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 показали, що від ОСОБА_16 дізнались, що її малолітній син ОСОБА_9 зазнав сексуального насильства з боку ОСОБА_6 . Підтвердили, що останній постійно бив та ображав потерпілого.

Психолог ОСОБА_10 , будучи допитаним судом першої інстанції у якості свідка, показав, що 16 березня 2022 року, у зв`язку із зверненням працівників поліції, проводив бесіду із малолітнім ОСОБА_9 , який зазнав сексуального насильства з боку ОСОБА_6 . Потерпілий розповів, що останній засовував йому в рот свій статевий член, від цього його нудило. Зазначив, що малолітній був безпосереднім учасником події, а не спостерігачем, оскільки під час розмови емоцій не виявляв, мав бажання розповісти про подію, деталізував обставини. Також дізнався від ОСОБА_9 , що він часто зазнавав фізичного насилля від обвинуваченого.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які працюють у спеціалізованій школі-інтернаті, де в другому класі навчається ОСОБА_9 , підтвердили, що були присутні під час його допиту у відділенні поліції. Потерпілий тоді повідомив, що коли мами не було вдома, ОСОБА_6 зайшов до його кімнати, кинув на диван і засунув йому до рота свій статевий член. Такі дії сексуального характеру останній вчиняв двічі щодо нього. Після події обвинувачений наказав малолітньому нікому не розказувати та пригрозив, провівши пальцем по шиї.

Крім того, ці свідки зазначили, що ОСОБА_9 давав покази щиро, фактично ділився спогадами і це не було навіюванням. Підтвердили, що останній дуже боїться обвинуваченого, адже не раз зазнавав фізичного насилля з його боку.

Разом з тим, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується об`єктивними доказами.

Вищезазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються із відомостями рапорту оперативного чергового Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 17 березня 2022 року, якими підтверджується, що 17 березня 2022 року приблизно о 14 год. 40 хв. до чергової частини надійшла заява від ОСОБА_16 про зґвалтування її сина ОСОБА_9 співмешканцем ОСОБА_6 (а.п. 48).

Зазначене узгоджується з даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 березня 2022 року, якими підтверджується, що ОСОБА_16 повідомила про зґвалтування неприроднім способом її сина співмешканцем ОСОБА_6 , який засунув свого статевого члена до рота останнього (а.п. 49).

Даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на момент вчинення щодо нього кримінального правопорушення був малолітнім (а.с. 22).

Вищезазначені показання потерпілого та свідків узгоджується із відомостями протоколу огляду місця події від 17 березня 2022 року з фототаблицями до нього, якими підтверджується, що місцем вчинення даного кримінального правопорушення є будинок АДРЕСА_2 , де проживав малолітній ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 (а.с.72-78).

Відповідно до даних висновку судово-психіатричного експерта № 63 від 23 березня 2022 року ОСОБА_6 хронічно протікаючим душевним захворюванням (психічним захворюванням), недоумством не хворіє, не хворів таким і на період інкримінованого йому злочину. На теперішній час психічними захворюваннями не страждає. На період інкримінованого йому злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився. ОСОБА_6 міг усвідомлював свої дії та керувати ними на період інкриміновано йому злочину та на теперішній час, примусових заходів медичного не потребує (а.с. 79-81).

Даними висновку судово-психіатричного експерта № 94 від 11 квітня 2022 року підтверджується, що малолітній ОСОБА_9 виявляє легку розумову відсталість, внаслідок цього, а також із-за свого малолітнього віку не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчинені відносно нього злочину. Психічний стан малолітнього потерпілого не дозволяв та не дозволяє йому розуміти характер і значення вчинюваних з ним дій. Будь-якого психічного захворювання, яке виникло після вчинення щодо нього злочину, не має та не виникло. ОСОБА_9 не схильний до фантазування, до навіювання, проте може правильно сприймати зовнішні факти об`єктивної дійсності (може сприймати лише зовнішній зміст подій) (а.с. 82-85).

Врахувавши наведені докази, місцевий суд «поза розумним сумнівом» прийшов до правильного висновку про зґвалтування ОСОБА_6 малолітнього ОСОБА_9 .

Беручи до уваги усе вищевикладене, апеляційний суд вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Дії обвинуваченого суд кваліфікував правильно за ч. 4 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтуванні), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років. З такою кваліфікацією погоджується апеляційний суд.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України є необґрунтованими.

Доводи сторони захисту про те, що до показань малолітнього потерпілого, який виявляє легку розумову відсталість та через малолітній вік не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, слід ставитись критично, суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 94 від 11 квітня 2022 року, що малолітній потерпілий ОСОБА_9 з урахуванням його рівня розумового розвитку, емоційного стану та індивідуально-психологічних особливостей, не здатний повною мірою сприймати обставини, що мають значення у провадженні, але здатний висвітлити зовнішню сторону злочину та може давати по ній показання, а саме розповідає про місце злочину, особистість злочинця, приблизну часову послідовність подій, зовнішні характеристики здійснюваних з ним дій і т.д., не розуміючи, при цьому суті вчиненого з ним та наслідків цього. Разом з тим, ОСОБА_9 не схильний до фантазування, до навіювання, проте може правильно сприймати зовнішні факти об`єктивної дійсності (може сприймати лише зовнішній зміст подій) (а.с. 82-85).

Крім того, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які працюють у спеціалізованій школі-інтернаті, де в другому класі навчається ОСОБА_9 , будучи допитаними у суді першої інстанції, підтвердили, що показання останнього про подію злочину мають щирий характер і не мають ознак навіювання.

Психолог ОСОБА_10 теж підтвердив, що під час бесіди ОСОБА_9 в деталях розповідав про подію, що є підтвердженням того, що він був безпосереднім учасником події, а не спостерігачем.

Отже, малолітній потерпілий в силу свого розвитку та розумових здібностей здатний правильно сприймати дії, які з ним вчинив обвинувачений, проте не розуміє їх значення, не може надати їм правильну оцінку.

А тому, суд першої інстанції правильно, із врахуванням, як об`єктивних, так і суб`єктивних доказів, усіх обставин кримінального провадження, взяв до уваги показання малолітнього потерпілого та дав їм належну правову оцінку, з чим погоджується апеляційний суд.

Посилання апелянта на те, що вирок ґрунтується лише на показаннях свідків є безпідставним, оскільки спростовується змістом оскаржуваного вироку.

Так, суд першої інстанції правильно в основу доведення вини ОСОБА_6 взяв до уваги показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в силу вимог ст. 23 КПК України, були допитані судом безпосередньо у судовому засіданні та підтвердили обставини, зазначені в обвинувальному акті. Такі їх показання узгоджуються між собою та показаннями потерпілого, а також наявними у справі об`єктивними доказами.

А тому, суд першої інстанції дослідивши всі обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку про їх достатність для доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. З таким висновком погоджується апеляційний суд.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи захисника про те, що не з`ясовано та не усунуто розбіжності щодо кількості епізодів кримінального правопорушення, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 ставилось у вину те, що в лютому 2022 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у приміщенні дитячої кімнати житлового будинку по АДРЕСА_2 , застосовуючи фізичне та психологічне насильство щодо малолітнього, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті з потерпілим, який не досяг статевої зрілості внаслідок малолітства, використовуючи фізичну перевагу, ігноруючи його волю, користуючись його нездатністю чинити опір та не зважаючи на прохання останнього припинити свої дії, вчинив з ним дії сексуального характеру, а саме орально проник у тіло малолітнього, з використанням своїх геніталій (статевого члена), таким чином зґвалтував останнього.

Отже, обвинуваченому ОСОБА_6 органом досудового розслідування було висунуто обвинувачення за одним епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а не декількома.

Саме в межах зазначеного обвинувачення здійснювався судовий розгляд судом першої інстанції та були допитані свідки.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містить доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд під час судового розгляду дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтуванні), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вид та міру такого, дотримався вимог ст. 65 КК України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, місцевим судом правильно встановлено рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка страждає на психічний розлад та має вади розумового розвитку.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Також при визначенні покарання суд правильно врахував особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, за місцем реєстрації характеризується позитивно.

За таких обставин, беручи до уваги характер діяння, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку кримінального правопорушення та його наслідки, з урахуванням особи винного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах, наближених до максимальних, передбачених санкцією ч. 4 ст. 152 КК України.

Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. Вважає, що саме така міра покарання буде справедливою, необхідною та достатньою для попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому. Таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни, як того просять апелянти відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3