ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/58/22 Справа № 706/354/19 Категорія: ст.287 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року колегія суддів Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 - присутнього в режимі

відеоконференції в приміщенні Христинівського

районного суду Черкаської області

захисника ОСОБА_8 - присутнього в режимі

відеоконференції в приміщенні Христинівського

районного суду Черкаської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в місцевому суді ОСОБА_6 на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 16.06.2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лієпая, Латвія, громадянин України, освіта середня, не зареєстрований, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, та виправданий у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим,

в с т а н о в и л а :

Обвинувальним актом у кримінальному провадженні ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, у тому, що він 09.10.2018 близько 18 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Peugeot 605» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який фактично перебував у його розпорядженні та постійному користуванні, рухаючись по автодорозі Христинівка - Верхнячка зі сторони с. Верхнячка у напрямку м. Христинівка Черкаської області, добровільно передав керування вказаним транспортним засобом ОСОБА_9 ..

Після чого, цього ж дня, 09.10.2018, близько 18 години 18 хвилин ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Peugeot 605», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Христинівка - Верхнячка зі сторони с. Верхнячка у напрямку м. Христинівка Черкаської області, перебуваючи відповідно до висновку медичного огляду Христинівської ЦРЛ №930 від 09.10.2018 та акту хіміко-токсикологічних досліджень №1292 від 12.10.2018 в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі ПДР України), був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, під час виконання маневру обгін не дотримався безпечного інтервалу з автомобілем «Москвич 412», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному з ним напрямку, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Унаслідок вказаної дорожньої транспортної пригоди пасажир автомобіля «Peugeot 605» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку експерта №05-7-02/395 від 12.11.2018 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки і забоєм - розмізченням головного мозку, закритої травми органів грудної та черевної порожнини з забоєм легень, крововиливами в діафрагму, розмізчення правої долі печінки, закритим переломом нижньої третини правого плеча й закритим переломом правого стегна на межі середньої та нижньої третини з травматичним шоком, від яких 09.10.2018 померла в Христинівській центральній районній лікарні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Peugeot 605» ОСОБА_9 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 13.1 та 13.3 ПДР України, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_11 ..

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 287 КК України, а саме допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, яка брала участь у розгляді провадження в місцевому суду ОСОБА_6 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 16.06.2021 року, щодо ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

Також апелянт просила повторно дослідити фактичні обставини кримінального провадження, а саме: допитати під час апеляційного розгляду свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , дослідити письмові матеріали кримінального провадження: копію протоколу огляду місця дтп від 09.10.2018; копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №332; копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №330; копію лікарського свідоцтва про смерть №395 від 10.10.2018; копію висновку експерта №05-7-02/395 від 12.11.2018; копію висновку судової автотехнічної експертизи №4/55 від 30.01.2019; протокол проведення слідчого експерименту від 24.02.2019; протокол проведення слідчого експерименту від 24.02.2019.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що вважає вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 16.06.2021, яким ОСОБА_7 виправдано через недоведеність, що в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, статтею 411 КПК України регламентовано, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Також, відповідно до п. 18 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1717/0/4-12 від 21.11.2012 «Про деякі питання порядку здійснення судового провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» висновки суду мають бути належним чином умотивовані. Висновки і рішення, викладені в резолютивній частині, повинні логічно випливати з обґрунтування, що міститься в мотивувальній частині.

Відповідно до ст. ст. 370, 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. У виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на яких ґрунтувалося обвинувачення. Судове рішення повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді судом всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 94 КПК України передбачено, що внутрішнє переконання суду має ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження. Керуючись законом, суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, суд першої інстанції зазначені вимоги закону та судової практики в достатній мірі не врахував.

Так, в ході судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив фактичні обставини, встановлені під час здійснення досудового розслідування, в тому числі й факт смерті ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, допущеної ОСОБА_9 ..

Допитаний під час судового розгляду потерпілий підтвердив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля, який належить ОСОБА_7 загинула ОСОБА_11 , яка була пасажиром автомобіля.

Допитаний свідок ОСОБА_9 підтвердив як факт передачі йому керування автомобілем, факт дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 ..

Допитана у якості свідка ОСОБА_12 підтвердила факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , факт настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої загинула ОСОБА_11 ..

Також, на підтвердження вини ОСОБА_7 суду надано в якості доказів наступні документи:

- копію протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 09.10.2018;

- копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №332, відповідно до якого лікарем Христинівської ЦРЛ ОСОБА_13 , 09.10.2018 о 18 год. 15 хв., проведено огляд ОСОБА_7 та встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №330, за змістом якого лікарем Христинівської ЦРЛ ОСОБА_14 , 09.10.2018 о 19 год. 30 хв., проведено огляд ОСОБА_9 . Оглядом встановлені ознаки алкогольного сп`яніння;

- копію лікарського свідоцтва про смерть №395 від 10.10.2018, відповідно до якого ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 від сполученої травми тіла;

- копію висновку експерта №05-7-02/395 від 12.11.2018, зі змісту якого вбачається, що смерть ОСОБА_11 , 2014 року народження, настала в результаті сполученої травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки і забоєм - розмізченням головного мозку, закритої травми органів грудної та черевної порожнини з забоєм легень, крововиливами в діафрагму, розмізчення правої долі печінки, закритим переломом нижньої третини правого плеча й закритим переломом правого стегна на межі середньої та нижньої третини з травматичним шоком. Вказані тілесні ушкодження утворилися в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в ухвалі (ДТП 09.10.2018) і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя;

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.02.2019, відповідно до якого слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_15 24.02.2019 в період часу із 10 год. 30 хв. до 11 год. 00 хв. за участю адвоката ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_7 , у присутності трьох понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 провів експеримент щодо факту передачі ОСОБА_7 керування транспортним засобом ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. У ході слідчої дії свідок ОСОБА_7 вказав, що автомобіль рухався із смт. Верхнячка в напрямку м. Христинівка, вказав місце, де передав керування транспортним засобом ОСОБА_9 , та показав місце, де відбулося ДТП;

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.02.2019, зі змісту якого вбачається, що слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_15 24.02.2019 в період часу із 11 год. 20 хв. до 12 год. 00 хв. за участю свідка ОСОБА_9 , у присутності двох понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 проведено експеримент щодо факту допуску ОСОБА_9 до керування транспортним засобом. Свідок ОСОБА_9 вказав на місце передачі ОСОБА_7 автомобіля «Пежо-605» під його керування;

- копію висновку судової автотехнічної експертизи №4/55 від 30.01.2019, при виконанні якої експерт дійшов висновку, що у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля «Peugeot 605», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України.

На думку прокурора, у своїй сукупності та взаємозв`язку надані суду докази повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Посилання суду на неналежність доказів у зв`язку з ненаданням оригіналів поданих документів, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 99 КПК України є безпідставним.

Судом не враховано положення ч. 5 ст. 99 КПК України, яка передбачає, що для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості якщо оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур. Оскільки оригінали вказаних письмових доказів знаходяться в іншому кримінальному провадженні, надати їх сторона обвинувачення не має можливості, у зв`язку з чим виходячи з п. 2 ч. 5 ст. 99 КПК України такі копії є допустимими.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного суду від 05.09.2019 № 463/133/15-к, де вказано, що: «доводи про те, що суд врахував як докази ряд документів які є недопустимими лише з підстав відсутності оригіналів цих документів не відповідають приписам ст. 99 КПК України».

Крім того, Христинівським районним судом Черкаської області у тому ж складі суду здійснювався розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України. Судом у вказаному кримінальному провадженні досліджувалися оригінали наданих письмових доказів та винесено обвинувальний вирок, який набрав законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, законодавством передбачена можливість збирання доказів шляхом витребування та отримання документів, відомостей, висновків експертів. Тому під час долучення письмових доказів, які долучені в копіях, порушення вимог КПК України не відбулося.

Тієї обставини, що надані, перелічені вище докази, отримані до початку внесення відомостей в ЄРДР за ст. 287 КК України, окрім висновку судової автотехнічної експертизи №19/124-1049 від 30.01.2019, стороною обвинувачення не оспорюється. Однак, такі докази як копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_11 №395 від 10.10.2018; - копії висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №332 та № 330, в силу своєї природи, у зв`язку з тим, що подія відбулася 09.10.2018, і не могли бути отриманими після внесення відомостей до ЄРДР за ст. 287 КК України.

Крім того, наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_11 , а також причинно - наслідкові зв`язки підтверджуються вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 10.08.2020, яким засуджено ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили вже після проведення дебатів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_19 , у зв`язку з чим сторона обвинувачення не мала можливості долучити його в якості доказу під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про недоведеність складу злочину в неправомірних діях ОСОБА_7 побудував, не проаналізувавши їх в сукупності та взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості та достатності.

В обґрунтування висновків про необхідність виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні суд вказав, що прокурором не доведено поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України.

Апелянт вважає, що висновок суду про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки його вина у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення повністю доведена доказами, дослідженими під час судового провадження.

Таким чином, суд першої інстанції всупереч вимог ст.ст. 94, 370, 374 КПК України не надав належної оцінки зібраним доказам.

Тобто, суд не оцінив зібрані докази саме у їх сукупності та не дослідив їх взаємозв`язок, безпідставно прийнявши рішення про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 287 КК України.

Крім того, судом при винесенні вироку не дотримано вимоги ст. 374 КПК України не повною мірою вказано дані щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема не зазначено заняття, сімейний стан обвинуваченого.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, зокрема ст. 287 КК України.

Виходячи із системного аналізу норм ст.ст. 94, 370, 374 КПК України установлено, що судом безумовно допущено порушення кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду та оцінки всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У запереченні захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора висловлюється позиція сторони захисту щодо необхідності відхилення апеляційної скарги прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в місцевому суду ОСОБА_6 та необхідності залишення виправдувального вироку Христинівського районного суду Черкаської області від 16.06.2021, щодо ОСОБА_7 без зміни.

В обґрунтування доводів даного заперечення захисник ОСОБА_8 зазначив про те, що, на його думку, викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи є безпідставними, не ґрунтуються на Законі та не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не можуть слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення у даному кримінальному провадженні.

Оскаржуване судове рішення вимогам статті 370 КПК України відповідає. Суд перевірив у судовому засіданні зібрані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалася сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 20.10.2011р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально - процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

За змістом статті 92 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Сторона обвинувачення покладений на неї обов`язок не виконала, обставини, які підлягають доказуванню, належними та допустимими доказами не довела.

Твердження апелянта про допустимість наданих копій матеріалів кримінального провадження №0000462 від 09.10.2018 відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України на 197 аркушах, які начальник відділу СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_20 супровідним листом направив в адресу слідчого ОСОБА_21 є неспроможними.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Надані суду прокурором документи отримані в рамках кримінального провадження №0000462 від 09.10.2018 відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, рішення про виділення зазначених матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 217 КПК України прокурор не приймав, що свідчить про їх одержання в позапроцесуальний спосіб, а тому, вважає, що суд правомірно визнав їх недопустимими доказами.

Твердження прокурора про те, що оригінали зазначених матеріалів (експертиз, протоколів огляду тощо) знаходяться у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, факту отримання їх з порушенням встановленого порядку не спростовують.

Також не ґрунтуються на вимогах закону і доводи прокурора про те, що обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, у тому числі смерть потерпілої ОСОБА_11 та причинно - наслідкові зв`язки встановлені вироком Христинівського районного суду від 10.08.2020, яким засуджено ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 90 КПК України, при вирішенні питання про допустимість доказів, преюдиціальне значення для суду має лише рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, суд не має права при оцінці допустимості доказів керуватись оцінкою допустимості цих доказів іншим судом, під час розгляду іншого кримінального провадження відносно інших осіб.

Більш того, за змістом статті 242 КПК України, встановлення причини смерті, тяжкості та характеру тілесних ушкоджень здійснюються виключно експертним шляхом.

Підтвердження зазначених обставин вироком суду у іншій справі чинний КПК не передбачає.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Заявлене прокурором клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження не містить обґрунтування такої необхідності та не зазначено у чому полягає неповнота або порушення їх дослідження судом першої інстанції. У зв`язку із чим, вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення.

Відповідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, суд першої інстанції вказаних положень закону не дотримався, допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК, є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В ході судового розгляду ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив фактичні обставини встановлені під час досудового розслідування, як і факт смерті ОСОБА_11 внаслідок ДТП що сталася за вини ОСОБА_9 .

Допитаний ОСОБА_9 підтвердив факт вживання ним та ОСОБА_7 алкогольних напоїв та передачі йому керування автомобілем, факт ДТП та настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 .

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_22 підтвердив, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Peugeot 605» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 загинула ОСОБА_11 .

Також, свідок ОСОБА_12 підтвердила факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , факт настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої загинула ОСОБА_11 .

Проте суд не оцінив та не проаналізував надані покази, як обвинуваченим ОСОБА_7 так і свідками.

На підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України стороною обвинувачення надано ряд копій документів, однак суд прийшов до висновку, що надані копії документів не можуть вважатися належними доказами, так як не були надані оригінали поданих документів, чим було порушено вимоги ч.2 ст.99 КПК України.

При цьому суд головуючий суддя не прийняв до уваги ту обставину, що ним здійснювався розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, і у вказаному кримінальному провадженні ним же, досліджувалися оригінали наданих письмових доказів, та винесено щодо останнього обвинувальний вирок, який набрав законної сили.

Отже, суд першої інстанції не врахував положення ч.5 ст.99 КПК України яка передбачає, що для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості якщо оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур. Оскільки оригінали вказаних письмових доказів знаходяться в іншому кримінальному провадженні, надати їх сторона обвинувачення не має можливості, у зв`язку з чим виходячи з п. 2 ч. 5 ст. 99 КПК України такі копії є допустимими.

Крім того, постановивши обвинувальний вирок у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, та виправдувальний вирок у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ст.287 КК України суд - головуючий суддя в провадженні якого перебували вказані кримінальні провадження при прийнятті рішень надав різну оцінку одним і тим же доказам, і прийняв протилежні рішення, що є істотним порушенням КПК України.

З урахуванням зазначеного колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення стосовно ОСОБА_7 підійшов упереджено до оцінки доказів, на яких грунтується обвинувачення, а рішення про недоведеність складу злочину в неправомірних діях останнього побудував не проаналізувавши їх в сукупності та взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості та достатності, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту та однобічність досліджених доказів, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до статей 412, 415 КПК України такі порушення є підставою для скасування вироку і призначення нового судового розгляду.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування виправдувального вироку суду.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в цій ухвалі порушення вимог КПК України, ретельно та в повному об`ємі дослідити в сукупності всі обставини справи, наявні докази, дати їм належну оцінку та прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в місцевому суді ОСОБА_6 частково задовольнити.

Вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ст.287 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді