Справа № 191/3415/18
Провадження № 1-кп/191/262/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000071 від 16 лютого 2018 року відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, освіта середня, не працюючого, останнє місце мешкання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

12.06.2006 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. 10.03.2007 року звільнений з Першотравневої ВК Харківської області (№117) по відбуттю терміну покарання;
- 12.03.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 29.10.2012 року Солонянським районним судом за ст. 391 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано не відбутий термін покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 12.03.2010 року до 2 років позбавлення волі. 29.10.2014 року звільнений з Личакіської ВК Львівської області (№30);
- 14.04.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської бласті за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 11.06.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий термін покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 14.04.2015 року до 4 років позбавлення волі. Звільнений з ДУВП (№4) 28.03.2019 року;
-24.11.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,-
за ст. 391 КК України,за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 будучи засудженим вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2015 року за ч.3 ст. 185 КК України, на підставі ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, прибув для відбуття покарання до державної установи «Синельниківська виправна| колонія 94», будучи ознайомленим з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, Правилами внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, Кримінального кодексу України, в тому числі зі статтею 391 КК України, на шлях виправлення не став та і умисно, з метою порушення режиму відбування| покарання систематично вчиняв злісну непокору законним вимогам адміністрації установи, за що має 33 дисциплінарні стягнення, з них 7 разів у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятору (ДІЗО) та 2 рази у вигляді переведення до приміщення камерного: типу (ПКТ), останнє з яких накладалося 07.03.2017 року строком на 1 місяць, у зв`язку з чим відповідно до ст. 133 Кримінльно-виконавчого кодексу України він є злісним порушником режиму утримання як засуджений, який не виконує законні вимоги адміністрації та який на протязі вчинив більше трьох порушень режиму відбуття покарання, за кожне з яких постановою начальника установи були накладені стягнення, які достроково на зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Так, під час відбування покарання в ДУ « Синельниківська виправна колонія (№94)», яка розташована за адресою: селище Шахтарське, вул. Миру,1, Синельниківський район, Дніпропетровська область, після відбуття терміну дисциплінарного стягнення ОСОБА_3 належних висновків для себе зробив та продовжив порушувати встановлений режим утримання.
Зокрема, 15.02.2018 року, приблизно о 08 годин 50 хвилин представником адміністрації установи начальником відділення соціально психологічної служби №14 капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 , згідно виконуваними ним функціональними обов`язками, діючи виключно в рамках своєї посадової інструкції та у відповідності до ч. 5 ст. 118 КВК України, засудженому ОСОБА_3 , пред`явлено законну вимогу приступити до роботи по благоустрою установи, а саме прибирання приміщення житлової секції №1, відділення СПС № 14 згідно графіка чергування на лютий 2018 року. Для виконання робіт засуджений ОСОБА_3 був забезпечений необхідним для виконання наказу інвентарем (віник, совок, ганчірка, швабра та відро з водою) та спеціальним одягом, був одягнутий за сезоном, взутий, нагодований згідно встановлених норм. Незважаючи на вищезазначену законну вимогу начальника відділення приступити до роботи, засуджений ОСОБА_3 в категоричній формі відмовився від її виконання.
У зв`язку з чим начальником відділення СПС № 14 ОСОБА_6 для з`ясування стану здоров`я засудженого ОСОБА_3 у розташування відділення були запрошені представники медичної установи. Після чого о 09 годині 20 хвилин, по прибуттю у відділення в.о. начальника медичної частини капітана внутрішньої служби ОСОБА_7 та лікаря ОСОБА_8 , проведено спільний медичний огляд стану здоров`я засудженого ОСОБА_3 в результаті якого складено акт медичного обстеження за № б/н від 15.02.2018 року проведеного медичного огляду, за результатами якого встановлено, що протипоказань до залучення до 2-ох годинних робіт із благоустрою установи згідно затвердженого графіку чергування у засудженого ОСОБА_3 не має. Того ж дня о 09 годині 25 хвилин начальником відділення СПС № 14 капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 , в присутності начальника відділення СПС № 7 майором внутрішньої служби ОСОБА_9 та начальника відділення СПС № 12 ст. лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_10 , засудженому ОСОБА_3 висунута законна вимога приступити до виконання роботи з благоустрію установи згідно графіку. Але засуджений ОСОБА_3 в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги начальника відділення і до роботи не приступив.

Після чого, о 09 годині 35 хвилин працівником адміністрації установи, а саме начальником відділення соціально психологічної служби №14 капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 , згідно виконуваним ним функціональних обов`язків, діючи виключно в рамках своєї посадової інструкції, в присутності начальника відділення СПС № 7 майора внутрішньої служби ОСОБА_9 та начальника відділення СПС № 12 ст. лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_10 засудженому ОСОБА_3 була висунута законна вимога приступити до виконання роботи з благоустрію установи і також засудженому було роз`яснено положення ст. 118 КВК України та попереджено про кримінальну відповідальність згідно ст. 391 КК України за злісне невиконання законних вимог адміністрації установи особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі. Однак засуджений ОСОБА_3 знову в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги начальника відділення і до роботи не приступив, чим порушив вимоги ч.3 ст. 107, ч.5 ст. 118 КВК України, а також «Правил внутрішнього розпорядку» установ виконання покарань» затверджених наказом МУЮ 2186/5 від 29.12.2014 року.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
У судовому засіданні пояснив, що він дійсно 15.02.2018 року відкрито в присутності працівників СВК 94 відмовився від виконання вимог адміністрації щодо виконання роботи з благоустрою установи. Інвентарем був забезпечений. Свою вину визнав повністю, просив суворо не карати.
Враховуючи те, що прокурор та обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудною та повнолітньою особою.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст. 391 КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він вину визнав, вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд вважає, що в даній справі наявна обставина, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення в період відбуття покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2015 року.
При призначенні покарання згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень та вчинив нове кримінальне правопорушення в період відбуття покарання у виді позбавлення волі за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2015 року, але був звільнений 28.03.2019 року по закінченню терміну покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.06.2015 року. Міра запобіжного заходу тримання під вартою по справі не обиралась ( т.1 а.с. 28). ОСОБА_3 за місцем відбування покарання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?,75 КК України відсутні.
З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 391 КК України з урахуванням особи обвинуваченого, як такого що злісно порушує режим відбування покарання, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин в період невідбутого покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2015 року, але був звільнений 28.03.2019 року по відбуттю покарання ( т.1 а.с. 28), на даний час відбуває покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 року. Міра запобіжного заходу тримання під вартою по кримінальному провадженню за ст. 391 КК України не обиралась, тому у суду відсутні підстави для застосування ст. 71 КК України.
Судом було встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 року ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні злочину за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Тому суд при призначенні покарання враховує покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 року та вважає, що в даному випадку наявна сукупність кримінальних правопорушень.
Суд вважає за доцільне визначити остаточне покарання ОСОБА_3 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком більш суворим, призначеним за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.11.2021, який набрав законної сили 10.01.2022 року. Строк покарання слід рахувати з 11 липня 2022 року, оскільки запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався. Зарахувавши строк перебування під вартою за попереднім вироком ( т. 1 а.с. 155-158, 178-182).

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком більш суворим призначеним за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.11.2021, остаточно призначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
Строк покарання рахувати з 11 липня 2022 року.
Зарахувати ОСОБА_3 у строк призначеного покарання час досудового тримання ОСОБА_3 під вартою з 17.08.2020 року по 14.07.2021 року по кримінальному провадженню за попереднім вироком з розрахунку день за день. Також зарахувати у строк призначеного покарання період 23 листопада 2021 року до 10 липня 2022 року з розрахунку день за день.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1