Справа № 487/1357/22
Провадження № 1-кс/487/1146/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2022 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання начальника відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000600 від 01.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносноОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

03.05.2022 року начальник відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 , в рамках здійснення кримінального провадження з проведення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 01.05.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600, звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просив обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб, без застосування застави.

Клопотання мотивоване тим, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе гарантовано запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні провину визнав, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні просила застосувати доОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування ініційованого заходу, слідчий суддя дійшов наступного.

Слідчими слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000600 від 01.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що 24.02.2022 указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який відповідно до указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб та в подальшому Верховна Рада України прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, до 25 травня 2022 року.
Окрім цього, відповідно до розпорядження начальника Миколаївської обласної військової адміністрації № 142-р від 08.04.2022 з 08.04.2022 на території Миколаївської області комендантська година починатиметься о 21:00 і триватиме до 06:00.
Незважаючи на це, ОСОБА_5 , 01.05.2022 року, приблизно о 21:50 год., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, перебував у внутрішньому дворі житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який за своїм розташуванням являється внутрішнім двором багатоквартирних житлових 9-ти поверхових будинків.
Перебуваючи у вказаному місці, у вказаний час, ОСОБА_5 усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на наявність поблизу інших житлових будинків, мешканці яких в нічний час вже відпочивали, маючи умисел на вчинення хуліганства з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та проявилось у нахабному та зневажливому ставленні до норм громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на наявність поблизу житлових будинків та те що його дії під час воєнного стану можуть стати підставою для хаотичного та стурбованого настрою громадян, маючи при собі автомат АКС-74У серійний номер НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що від його дій можуть постраждати сторонні особи, безпідставно, в хаотичному порядку, здійснив, в автоматній черзі, щонайменше 26 пострілів в повітря.
В результаті хуліганських дій ОСОБА_5 порушено право мешканців вищевказаного будинку та сусідніх будинків на відпочинок у нічний час та в умовах збройної військової агресії, негативно вплинуло на їх морально-психологічний стан.
02.05.2022 старшим слідчим слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, капітаном поліції ОСОБА_8 в порядку ст. ст. 208-211, 213 КПК України затримано ОСОБА_5 .
02.05.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягом з ЄРДР за № 0000600 від 13.04.2022 року, рапортом чергової частини Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 05.07.2021 року, протоколом огляду місця події від 02.05.2022 (огляд ділянки місцевості біля будинку № 34 по вул. Садова в м. Миколаєві); протоколом огляду місця події від 01.05.2022 (огляд приміщення квартири АДРЕСА_2 ); протоколом огляду місця події від 02.05.2022 (ділянка місцевості біля будинку АДРЕСА_1 ); протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.Обґрунтованість підозри підтверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.
Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказують слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Враховуючи правову позицію, викладену в п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Оцінюючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя керується правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», у якій зазначено, що суворість покарання що може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні існування ризику, передбаченого п.1 ст.177 КПК України, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, котрий відноситься кримінальним Законом до тяжких злочинів, тому він в повній мірі усвідомлює невідворотність покарання у виді позбавлення волі за вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, заздалегідь пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Також, слідчий суддя вважає доведеним ризик, передбачений п.3 ст.177 КПК України, а саме ризик впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомі відомості стосовно свідків та учасників провадження, які безпосередньо вказали на нього як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Приймаючи до уваги серйозність висунутого щодо підозрюваного обвинувачення, наявність вищевказаних ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку щодо доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення реалізації положень ст.177 КПК України.
При цьому слідчий суддя приходить до висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу, оскільки останні не зможуть запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам та не забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.
Зокрема, особисте зобов`язання та домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбачених п.1, 3 ст.177 КПК України.
Вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Таким чином, виходячи з положень КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри та зазначених ризиків, а також, те що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК).
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження є доцільним обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, особи підозрюваного, який має на утриманні неповнолітню сестру та онкохвору бабусю, є волонтером, офіційно не працює, суд вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 173670 гривень і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Керуючись статтями 176-179, 184, 193, 184, 193, 196 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000600 від 01.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утриманням його в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" строком 60 (шістдесят) днів терміном до 30.06.2022 року (включно).
Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, у межах сімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 173670 (сто сімдесят три тисячі шістсот сімдесят гривень) грн.
В разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 05.05.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1