Номер провадження: 11-кп/813/1157/22
Номер справи місцевого суду: 947/6642/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 17.03.2022, якою в межах кримінального провадження № 0003160 від 02.09.2019, відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, не одруженого, освіта вища, має двох дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.05.2022 включно, з визначенням розміру застави,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянина України, розлученого, освіта вищи, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.05.2022 включно, з визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду продовжено відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.05.2022 включно, з залишенням розміру застави, раніше визначеним із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.05.2022 включно з залишенням розміру застави, раніше визначеним.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції послався на те, що застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу продовжують існувати, а саме обвинувачені можуть переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Також суд врахував ту обставину, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчинені особливо тяжкого злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

- починаючи з 26.03.2020 в суді розглядається кримінальне провадження, майже два роки, за цей час не з вини обвинувачених досі не допитані всі свідки та потерпілий, внаслідок неодноразових переносів судових засідань, ОСОБА_7 безпідставно перебуває за гратами, чим порушуються його права;

- поза увагою суду, залишилось те, що прокурором в судовому засіданні не надано, доказів того, що обвинувачений не виконував процесуальні обов`язки;

- судом не може бути оцінений ризик того, що обвинувачений може переховуватися лише на підставі ступеня тяжкості можливого покарання, він має оцінюватись з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою;

- судом 1-ої інстанції не враховано те, що прокурором не зазначено які саме речі або документи може знищити або переховувати обвинувачений, в обґрунтування ризику передбаченого п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України, та в порушення вимог ст. 336 КПК України, суд розглянув питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим без їх участі.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 17.03.2022 та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду представник прокуратури не з`явився, про час та місце його проведення прокуратура була повідомлена належним чином, водночас, захисник ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду з`явився, підтримав доводи своєї апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, а також ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду судом ставиться на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, у зв`язку із спливом строків тримання під вартою.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Так, із аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що під час продовження строку застосування запобіжного заходу під час судового розгляду не вимагається обов`язкової наявності клопотання прокурора, суд 1-ої інстанції зобов`язаний в будь-якому випадку повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання особи під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що судом 1-ої інстанції, під час судового засідання 17.03.2022, було поставлено на обговорення питання доцільності тримання обвинувачених під вартою, у зв`язку із спливом строків тримання під вартою, яке було розглянуто.

З апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , а також матеріалів провадження, вбачається, що триває судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.

Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського Суду з прав людини вказує на те, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченим злочину, вчиненого організованою групою осіб, проти власності, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнанням винуватими (позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинувачених від суду.

У цьому ж рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинуваченими на свідків в зазначеному кримінальному провадженні.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_6 в судовому засіданні, про наявність у ОСОБА_7 дітей, а також відсутності у нього судимостей, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Посилання сторони захисту на те, що поза увагою суду 1-ої інстанції, залишилось те, що прокурором в судовому засіданні не надано, доказів того, що обвинувачений раніше не виконував процесуальні обов`язки та судом не може бути оцінений ризик того, що обвинувачений може переховуватися лише на підставі ступеня тяжкості можливого покарання, колегія суддів приймає до уваги та вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні питання вірно врахував не лише вказані вище ризики а і розмір завданої шкоди, їхній вік та стан здоров`я, ступінь міцності соціальних зв`язків, майновий стан.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_6 , про те, що розгляд вказаного питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відбувся за відсутності останніх.

Водночас колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції вжив всі можливі заходи щодо забезпечення присутності обвинувачених в судовому засіданні при розгляді вказаного питання в умовах воєнного стану який на теперішній час діє на території України, а саме намагався провести судове засідання в режимі відеоконференції з ДУ ОСІ, що з технічних причин не надалося можливим, тому вважає, що таке порушення в умовах воєнного стану, не є істотним, та таким що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Також колегія суддів приймає до уваги те, що прокурором не зазначено, які саме речі або документи може знищити або переховувати обвинувачений, в обґрунтування ризику передбаченого п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України.

Водночас, на переконання апеляційного суду, зазначене порушення не впливає на суть прийнятого рішення судом 1-ої інстанції та встановлені обставини, щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.

Також колегія суддів приймає до уваги доводи сторони захисту про розгляд кримінального провадження, майже два роки, та звертає увагу суду 1-ої інстанції на розгляд кримінального провадження в розумні строки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою останньому підлягає залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 17.03.2022, якою у кримінальному провадженні №0003160 від 02.09.2019, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 16.05.2022 включно з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4