Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1543/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Сімферополь АР Крим, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, проживає зі слів за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного їй майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк її попереднього ув`язнення з моменту затримання 23 травня 2018 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Судом скасовані арешти на майно, що накладені ухвалами Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року, вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 вчинила напад з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства шляхом використання невизначеної речовини психотропної дії, скоєний за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами (групою осіб), за таких обставин:

Знаходячись у невстановлених місці та час, за невстановлених обставин, ОСОБА_7 зустрілась із невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окремі провадження (далі невстановлені особи), і, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, спілкуючись між собою, вирішили здобувати кошти для особистих потреб шляхом незаконного заволодіння грошима і майном громадян, що перебувають у безпорадному стані, чим вступили між собою в попередню злочинну змову.
З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_7 з невстановленими особами, взявши заздалегідь придбаний у невстановлені час та місці сильнодіючий засіб «Азалептол», в вечірній час 23 травня 2018 року прибули до кафе «Червоне», що по вулиці Симиренка в місті Києві, де спостерігали за навколишньою обстановкою, щоб виявити громадян, майном яких можна було заволодіти шляхом розбою.
Цього ж дня приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_7 з невстановленими особами помітили раніше незнайомих їм ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які знаходилися в приміщенні вищезгаданого кафе, де розпивали спиртні напої. Діючи згідно з раніше досягнутою домовленістю з невстановленими особами, ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_14 і ОСОБА_15 та під вигаданим приводом розпочала розмову, в ході якої запропонувала їм випити разом, на що останні погодилися, не усвідомлюючи її дійсних намірів.
Після цього ОСОБА_7 з невстановленими особами та потерпілими ОСОБА_14 і ОСОБА_15 продовжили розпивати спиртні напої біля озера «Віра», розташованого по вулиці Зодчих, 5, в місті Києві. Там до них приєднався знайомий потерпілих ОСОБА_16 . В той час ОСОБА_7 з невстановленими особами, відволікаючи увагу ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , додали до спиртного напою, призначеного для них, сильнодіючий засіб «Азалептол».
В подальшому, усвідомлюючи небезпечність вживання даної невизначеної психотропної речовини, поєднаної із спиртним напоєм, для життя чи здоров`я ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які вже перебували у стані алкогольного сп`яніння, та свідомо бажаючи настання вказаних суспільно небезпечних наслідків, з метою усунення можливого подальшого опору потерпілих, ОСОБА_7 з невстановленими особами пригостили їх даними спиртними напоями.
Не довідуючись про дійсні наміри ОСОБА_7 з невстановленими особами, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 вжили запропонований їм напій, після чого втратили свідомість.
В свою чергу ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, подолавши в такий спосіб опір потерпілих, з метою подальшого заволодіння та обернення на свою користь викрали: у ОСОБА_14 майно на загальну суму 16800 гривень (жіночу сумку, мобільний телефон, золотий ланцюжок, дві золоті каблучки, пару золотих сережок); у ОСОБА_15 майно на загальну суму 650 гривень (мобільний телефон, сім-картку мобільного оператора, ключі від квартири, срібний ланцюжок); у ОСОБА_16 майно на загальну суму 1400 гривень (мобільний телефон і грошові кошти).
Отримавши у такий спосіб доступ до майна потерпілих, невстановлені особи з місця вчинення злочину втекли разом з викраденим майном, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_14 на загальну суму 16800 гривень, ОСОБА_15 на загальну суму 650 гривень, ОСОБА_16 на загальну суму 1400 гривень. ОСОБА_7 була викрита та затримана на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить обвинувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, про неповноту судового розгляду, про те, що викладені в обвинувальному вироку висновки суду не підтверджуються дослідженими доказами та не відповідають фактичним обставинам справи.
При цьому неповнота судового розгляду, яка вплинула на законність судового рішення, виразилась у невмотивованому відмовленні судом в задоволенні клопотання захисника від 13 листопада 2019 року про дослідження доказів та визнання доказів недійсними. В указаному клопотанні він, апелянт, вказував про те, що під час відібрання у ОСОБА_7 пояснень, її затримання, проведення певних слідчих і процесуальних дій, здійснення повідомлення їй про підозру стороною обвинувачення була порушена встановлена кримінальним процесуальним законом процедура і не забезпечено право на захист, що призвело до не набуття його підзахисною статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні та до недопустимості зібраних доказів. А саме:
- до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань оперативний уповноважений співробітник поліції незаконно, без роз`яснення ОСОБА_7 прав та без захисника відібрав у неї пояснення, завдяки чому стороною обвинувачення була отримана інформація, яка згодом стала приводом для повідомлення їй про підозру та використана при плануванні і проведенні подальших слідчих дій;
- внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, створення групи слідчих і групи прокурорів, повідомлення про початок досудового розслідування здійснено 23 травня 2018 року в настільки незначний проміжок часу (менше ніж за 2 хвилини, враховуючи, що відомості внесені до реєстру о 23 годині 58 хвилин), що це дає підстави стверджувати про те, що або ці дії вчинені до внесення відомостей в реєстр, або в інші дати;
- наявні в матеріалах досудового розслідування постанови про призначення групи слідчих та групи прокурорів не містять підписів відповідних керівників, від імені яких вони винесені. Тобто слідчі та прокурори не мали повноважень у даному кримінальному провадженні, а тому всі зібрані докази і здійснені процесуальні дії є недопустимими;
- під час фактичного затримання ОСОБА_7 23 травня 2018 року о 21 годині 05 хвилин проведена інспектором патрульної поліції її поверхнева перевірка фактично становила обшук. При цьому не було забезпечено присутності понятих, ОСОБА_7 не були роз`яснені права та їй не надано можливості користуватися правовою допомогою захисника. ОСОБА_6 стверджує, що через незаконний наказ поліцейського ОСОБА_7 була змушена показати всі речі, які були поряд із нею (в тому числі й ті, що їй не належали), і дістати вміст сумок. Під час складення протоколу затримання ОСОБА_7 адвокат також не був присутній і дана процесуальна дія була вчинена без доручення старшого слідчого групи. В результаті цих незаконних дій, була отримана інформація та речові докази, які згодом були використані в обґрунтування обвинувального вироку. Наведені обставини затримання підтвердила в суді ОСОБА_17 , яка залучалась як понята;
- повідомлення ОСОБА_7 про підозру здійснено без захисника і слідчим ОСОБА_18 без доручення старшого групи слідчих;
- постанова про залучення захисника за призначенням затриманій ОСОБА_7 була надіслана через 8 годин після її фактичного затримання. За цей проміжок часу у ОСОБА_7 вже були відібрані пояснення, проведено її обшук, складено протокол затримання, повідомлено про підозру. При цьому залучений адвокат ОСОБА_19 не був допущений працівниками поліції до своєї підзахисної ОСОБА_7 , з приводу чого подавав скаргу, яка, однак, була залишена без розгляду;
- відібрання заяв про вчинення кримінального правопорушення від потерпілих було здійснено 24 травня 2018 року, тобто на наступний день після внесення відповідних відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Дані заяви були прийняті оперативними уповноваженими поліції без доручення слідчого. В жодному з протоколів прийняття заяв не вказано місце проведення цієї процесуальної дії. Крім того, потерпіла ОСОБА_14 власноручно не зазначила про ознайомлення зі змістом заяви та про правильність викладених обставин. Такі незаконно відібрані від потерпілих заяви стали формальним приводом для подальшого розслідування та проведення інших слідчих і процесуальних дій, що були використані у кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_6 наголошує на тому, що в судовому засіданні йому було відмовлено у витребуванні від сторони обвинувачення оригіналів вище перерахованих документів, складених під час досудового розслідування. Прокурор також відмовив на запит захисту надати їх оригінали. Тому він, апелянт, на підтвердження наведених порушень, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 99 КПК України, долучав до клопотання копії цих документів, що були зроблені ним під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.
Крім цього захисник вказує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що були допущені під час:
- вилучення препарату «Азалептол». А саме 24 травня 2018 року на місці події фактично були вилучені сумки. Після цього під час оформлення протоколу затримання ОСОБА_7 та її обшуку, що зафіксовано відеозаписом даної процесуальної дії, ці сумки були доставлені працівником поліції в не опечатаному вигляді. Таким чином, не можна з впевненістю стверджувати, що вміст вказаних сумок не був змінений за час, коли ОСОБА_7 не мала до них доступу. Також в судовому засіданні не встановлено належності цих речей ОСОБА_7 , потерпілим чи свідкам. Тобто в розпорядженні суду немає доказів того, що ці речі належать саме ОСОБА_7 ;
- впізнання особи за фотознімками від 24 травня, 13 та 16 червня, 12 липня 2018 року. На час проведення цих слідчих дій ОСОБА_7 вже була затримана і не було жодної необхідності проводити впізнання саме за фотознімками. Дані впізнання проведені без захисника, що унеможливило контроль за законністю проведення цих процесуальних дій. Захисники і ОСОБА_7 були позбавлені можливості подати свої зауваження або доповнення. Фотографії осіб, яких впізнавали, в протоколі не скріплені печаткою.
Стосовно невідповідності викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження захисник вказує на те, що в судовому засіданні не доведено попередньої змови ОСОБА_7 з іншими особами на вчинення злочину, застосування ОСОБА_7 у відношенні потерпілих медичного препарату «Азалептол» та його використання взагалі. Зокрема, апелянт звертає увагу, що:
- стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що ОСОБА_7 раніше була знайома із невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окремі провадження, що вони зустрічалися чи спілкувалися перед подіями 23 травня 2018 року. В тому числі, обвинуваченням не використано можливість достовірно встановити спілкування ОСОБА_7 з іншими особами, присутніми під час вчинення злочину (шляхом витребування від операторів мобільного зв`язку даних про дзвінки з вилученого під час затримання ОСОБА_7 телефону, місцезнаходження абоненту до вчинення злочину, знаходження інших мобільних телефонів поряд із вилученим до та під час вчинення кримінального правопорушення). Разом з тим, під час допитів в суді потерпілі вказали на інших осіб, які були разом з ОСОБА_7 та яких вони підозрюють у вчиненні злочину. Таким чином, відсутні будь-які докази попередньої змови ОСОБА_7 з іншими особами на вчинення злочину;
- стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 разом з іншими особами застосувала сильнодіючий засіб «Азалептол». Відповідно до дослідженого в суді висновку експерта № 11-2/3413 від 12 липня 2018 року, у змивах з наданих на дослідження пляшок, стаканчиків та в рідині, які були вилучені під час огляду місця події 24 травня 2018 року, не було виявлено наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих та отруйних лікарських засобів. Також згідно з дослідженими судом результатами дактилоскопічної експертизи, неможливо провести порівняльне дослідження вилучених на місці події зразків відбитків пальців із відбитками ОСОБА_7 . Крім того, зі сформульованих у вироку обставин вчинення злочину, як і з представлених стороною обвинувачення доказів, незрозуміло, кому з учасників подій належала роль особи, яка додала до спиртного напою сильнодіючий засіб «Азалептол», а яка особа пригостила потерпілих даним напоєм;
- в порушення вимог ч. 2 ст. 242 КПК України, у справі відсутні висновки судових експертів з приводу тяжкості та характеру тілесних ушкоджень потерпілих. Суд у вироку не послався на жоден доказ, на підставі якого він встановив, що до потерпілих був застосований медичний препарат «Азалептол», що потерпілі втратили свідомість саме через застосування даного препарату, що його вживання призводить до описаних у вироку наслідків;
- не доведено заволодіння ОСОБА_7 майном потерпілих. В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 і потерпіла ОСОБА_15 показали, що не бачили, щоб ОСОБА_7 копирсалася в речах потерпілих, знімала з них коштовності, отримувала від інших осіб будь-які речі. Натомість вони показали, що інша причетна до подій особа відкривала сумки потерпілих, діставала речі, знімала з непритомних потерпілих коштовності та зникла з викраденим майном, ОСОБА_7 даній особі не допомагала та жодної участі у протиправному вилученні чужого майна не приймала. Більше того, за показаннями свідка ОСОБА_20 , до затримання поліцією ОСОБА_7 мала можливість безперешкодно залишити місце події, але цього не зробила, натомість з`ясувала у свідка адресу свого місцезнаходження, викликала поліцію, допомагала бригаді швидкої медичної допомоги забирати потерпілих. Після затримання на місці події у ОСОБА_7 не було знайдено речей потерпілих.
З огляду на викладене захисник ОСОБА_6 вважає, що стороною обвинувачення не доведено допустимими і достатніми доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, у зв`язку із чим обвинувальний вирок слід скасувати, а кримінальне провадження щодо його підзахисної закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На підтвердження наведених доводів апелянт просить апеляційний суд дослідити докази, долучені до його клопотання від 13 листопада 2019 року, а також протокол огляду місця події від 24 травня 2018 року, протокол затримання ОСОБА_7 від 24 травня 2018 року з відеозаписом цієї процесуальної дії, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня, 13 і 16 червня, 12 липня 2018 року, висновки судових експертів № 8-1/1718 від 19 червня 2018 року, № 11-2/3413 від 12 червня 2018 року.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 обвинувачена ОСОБА_7 , підтримуючи доводи і вимоги свого захисника, зазначає також про те, що:
- в матеріалах кримінального провадження наявні довідки з міської лікарні швидкої медичної допомоги у м. Києві, що видані на ім`я ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і Святошинського УП, хоча вказані особи не є учасниками даного кримінального провадження. Дані довідки не місять штампу лікарні і печатки лікаря, що не дає можливості ідентифікувати медичний заклад та лікаря. Крім цього, довідка, що видана на ім`я ОСОБА_23 , містить вказівку про відділення інтенсивної терапії загального профілю, проте за відомостями з офіційного сайту Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги таке відділення відсутнє;
- судом у вироку не вірно встановлений час вчинення інкримінованих їй дій;
- жоден з потерпілих не підтвердив наявності у них тих речей, про які суд вказав у вироку як на викрадені. У вироку не вірно зазначено суму ймовірних збитків. При цьому дійсна вартість майна потерпілих належним чином не була встановлена, а лише указана зі слів останніх;
- наведені у вироку показання потерпілої ОСОБА_14 є суперечливими і сумнівними. А саме, виходячи з показань потерпілої спочатку алкогольний напій випила її подруга і одразу впала, втративши свідомість. Лише після цього вона, ОСОБА_7 , налила самій ОСОБА_14 і запропонувала випити. Таким чином, незрозуміло, чому ОСОБА_24 , побачивши, що її подруга втратила свідомість, не викликала медичну допомогу та продовжувала випивати напої. Разом з тим, те, що вона, ОСОБА_7 наливала напої, в тому числі спиртні, спростовується дактилоскопічною експертизою № 8-1/1718 від 19 червня 2018 року;
- обставина того, що потерпіла ОСОБА_15 втратила свідомість через те, що випила з пляшки «Фанта», спростовується експертним висновком № 11-2/3413 від 12 липня 2018 року, згідно з яким в пляшках не було виявлено жодних сторонніх речовин;
- показання потерпілого ОСОБА_16 в суді стосовно обставин перебігу подій 23 травня 2018 року різняться із тими, які він надавав під час досудового розслідування 25 травня 2018 року.
Обвинувачена ОСОБА_7 вказує про незаконність отримання означених доказів та, відповідно, їх недопустимість. Під час апеляційного розгляду просить також дослідити протокол допиту ОСОБА_16 від 25 травня 2018 року, вимогу про негайне звільнення з-під варти від 25 травня 2018 року з відміткою Святошинського УП, доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 24 травня 2018 року, а також допитати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченої, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги з доповненнями, прокурорів, які не вбачали законних підстав для задоволення апеляційних вимог, частково дослідивши за клопотанням сторони захисту письмові докази у кримінальному провадженні, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Приписи ст. 2 КПК України регламентують, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засудженим, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури «fairprocedure» (у європейській системі), «dut procyes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Наведені вимоги закону залишилися поза увагою та не були враховані судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , що призвело до ухвалення незаконного обвинувального вироку.

Так, вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 39, а також ч. 1 ст. 214 КПК України слідує, що визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції та повноважень керівника органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України, відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування керівник органу досудового розслідування має право лише вмотивованою постановою, як і призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування.

Повноваження слідчого органу досудового розслідування регламентовані ст. 40 КПК України. Зокрема, до повноважень слідчого віднесено: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, доручати проведення слідчих (розшукових) дії та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; за результатами розслідування складати обвинувальний акт та подавати його прокурору на затвердження (п. п. 1, 2, 3, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 40 КПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 36, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 31 та ч. 3 ст. 37 КПК України.

Пунктом 2.4 Наказу Генерального прокурора України від 19 грудня 2012 року № 4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» (чинного на час початку та здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 ) керівників прокуратур усіх рівнів зобов`язано у разі необхідності створювати групи прокурорів і призначати старшого прокурора групи відповідною постановою.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, серед іншого: мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальний дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затверджені обвинувального акта, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта, самостійно складати обвинувальний акт; звертатися до суду з обвинувальним актом; підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом (п. п. 2, 4, 10, 11, 13, 14, 15).

Аналіз наведених вище норм закону свідчить про те, що визначення як керівником органу досудового розслідування слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, так і керівником органу прокуратури прокурора (прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, у кожному окремому випадку є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки у відповідному кримінальному провадженні з його початку до завершення, і за процесуальною формою має бути передбачене (встановлене) кримінальним процесуальним законом.

Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.

Положення ч. ч. 1, 3, 6 ст. 110 КПК України регламентують, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Така процесуальна форма рішення про визначення слідчого (групи слідчих) та про визначення прокурора (групи прокурорів), які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ст. 110 КПК України у взаємозв`язку із тими, що регламентовані ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України та ч. 5 ст. 36, ст. 37 КПК України, відповідно. Більше того, винесення постанови про призначення групи прокурорів та старшого прокурора групи прямо передбачено у п. 2.4 загаданого вище Наказу Генерального прокурора України від 19 грудня 2012 року № 4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні».

Отже, постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого (групи слідчих) та керівника органу прокуратури про визначення прокурора (групи прокурорів) у конкретному кримінальному провадженні повинні відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі бути виготовлені на офіційному бланку та підписані службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Такі процесуальні рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчого (слідчих) та прокурора (прокурорів) у відповідному кримінальному провадженні.

Виходячи з викладеного, використання у кримінальному провадженні слідчим передбачених ст. 40 КПК України повноважень зі здійснення досудового розслідування, чи прокурором тих, що регламентовані ст. 36 КПК України, без винесення відповідних процесуальних рішень про їх визначення (призначення) чи включення до групи слідчих або прокурорів, відповідно, у цьому кримінальному провадженні, свідчить про те, що такий слідчий чи прокурор є неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій.

Відсутність в матеріалах досудового розслідування постанови про визначення слідчого (групи слідчих) або про визначення прокурора (групи прокурорів) у конкретному кримінальному провадженні чи її не підписання, відповідно, керівником органу досудового розслідування або керівником органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, та здійснених процесуальних дій як таких, що вчинені особою, яка не мала на те законних повноважень.

Зазначені висновки викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15) та від 04 жовтня 2021 року (справа № 724/86/20). Серед іншого в указаних постановах Верховний Суд дійшов висновку про те, що витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не може замінити постанову про визначення слідчого (групи слідчих) чи прокурора (групи прокурорів) у кримінальному провадженні, оскільки не є процесуальним рішенням, а відтак не породжує означених правових наслідків у конкретному кримінальному провадженні.

Як вбачається зі справи, в суді першої інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_6 наголошував на тому, що під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та здійснення їх копій він виявив, що наявні у них постанови про призначення групи слідчих та про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, кожна з яких датована 23 травня 2018 року, не містили підписів, відповідно, начальника СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві та заступника начальника Київської місцевої прокуратури № 8, від імені яких вони винесені.

В тому числі з даного приводу захисник ОСОБА_6 13 листопада 2019 року подав суду клопотання, в якому з огляду на відсутність підписів у згаданих постановах про призначення групи слідчих та про призначення групи прокурорів в справі, порушував питання про незаконність затримання ОСОБА_7 , повідомлення їй про підозру, а також про недопустимість усіх доказів, що були зібрані органом досудового розслідування (т. 3 а.п. 11-25).

До свого клопотання захисник долучив та просив суд дослідити копії документів, які були складені стороною обвинувачення і містилися в матеріалах досудового розслідування, коли він, ОСОБА_6 , здійснював ознайомлення, та у витребуванні оригіналів яких йому було відмовлено. Серед інших документів захисник долучив копії:
- витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого відомості у кримінальному провадженні № 0004248 внесені до цього реєстру 23 травня 2018 року о 23 годині 58 хвилин (т. 3 а.п. 32);
- постанови від 23 травня 2018 року про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0004248 від 23 травня 2018 року у складі: старшого групи начальника СВ ВП-2 («Південна Борщагівка») Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_25 ; старших слідчих СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ; слідчих СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 . Дана постанова прийнята від імені заступника начальника управління начальника СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_32 , однак останнім не підписана (т. 3 а.п. 27-38);
- постанови від 23 травня 2018 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0004248 від 23 травня 2018 року у складі: старшого групи прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_33 ; прокурорів Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 ; заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_40 . Дана постанова прийнята від імені заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_40 , проте ним не підписана (т. 3 а.п. 39-40);
- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 , що складений 24 травня 2018 року слідчим Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_29 (т. 3 а.п. 41-46);
- повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що здійснене 24 травня 2018 року старшим слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_36 (т. 3 а.п. 52-55).

Не зважаючи на таку позицію захисту, суд в судовому засіданні від 13 листопада 2019 року задовольнив вище згадане клопотання захисника ОСОБА_6 лише в частині дослідження наданих ним копій протоколу затримання ОСОБА_7 та повідомлення їй про підозру (т. 3 а.п. 74-76). При цьому суд залишив поза увагою заявлені захисником підстави для визнання, на його думку, незаконними означених та інших процесуальних дій, а саме відсутність у слідчих і прокурорів повноважень на їх здійснення внаслідок не підписання постанов про призначення останніх.

Попри те, що такі доводи захисника обумовлювали необхідність дослідження, ретельної перевірки та оцінки відповідних документів про надання слідчим та прокурорам повноважень у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , суд в цій частині обмежився лише відомостями, що відображені в обвинувальному акті, та оглядом наданого прокурором витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, хоча вони не являються тими процесуальними документами, які визначають (встановлюють) повноваження слідчих та прокурорів, а також, всупереч вимог ч. 3 ст. 99 КПК України, які зобов`язують сторін надавати суду оригінал документа, долучив за клопотанням прокурора не засвідчену копію постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 23 травня 2018 року (т. 2 а.п. 206-207), яка різниться із тією, що була долучена захисником, а саме містить підпис службової особи, від імені якої винесена. Наведене слідує з журналів та звукозаписів судових засідань від 15 серпня, 16 вересня та 01 листопада 2019 року (т. 2 а.п. 100-101, 115-120, 208-210).

Ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 , суд не дав жодної оцінки доводам сторони захисту з приводу легітимності повноважень слідчих і прокурорів на здійснення процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні. Разом з тим, обґрунтовуючи доведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, суд використав як допустимі і такі, що отримані у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, та послався на відомості, які містяться у письмових доказах сторони обвинувачення, а саме у: протоколі огляду місця події від 24 травня 2018 року, проведеного старшим слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_41 (т. 1 а.п. 58-71); протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 від 24 травня 2018 року, що містить результати її обшуку, здійсненого слідчим Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_29 (т. 1 а.п. 72-77); чотирьох протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня, 13 та 16 червня, 12 липня 2018 року, кожен з яких складений старшим слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 (т. 1 а.п. 89-91, 86-88, 83-85, 80-82).

В ході апеляційного перегляду кримінального провадження відповідно до наведених захисником ОСОБА_6 в апеляційній скарзі доводів, які стосувалися в тому числі перевірки законності повноважень слідчих та прокурорів на здійснення процесуальних дій у даній справі та дослідження долучених до його клопотання від 13 листопада 2019 року документів органу досудового розслідування, колегією суддів на виконання вимог ч. 3 ст. 99 КПК України були витребувані їх оригінали у сторони обвинувачення.

Під час дослідження наданих прокурором оригіналів документів, що містилися в матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004248 від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , колегією суддів встановлено, що наявні у них:
- постанова про призначення групи слідчих у даному кримінальному провадженні від 23 травня 2018 року у складі: старшого групи начальника СВ ВП-2 («Південна Борщагівка») Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_25 ; старших слідчих СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ; слідчих СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , не містить підпису службової особи, від імені якої вона винесена, а саме заступника начальника управління начальника СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_32 (арк. 10-11 матеріалів д.р.);
- постанова про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні від 23 травня 2018 року у складі: старшого групи прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_33 ; прокурорів Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 ; заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_40 , не містить підпису службової особи, від імені якої вона винесена, а саме заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_40 (арк. 12-13 матеріалів д.р.).

Таким чином, колегією суддів з`ясовано, що означені вище слідчі та прокурори не мали повноважень на здійснення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0004248 від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , оскільки відсутність підписів у постановах про їх призначення прирівнюється до не винесення таких процесуальних рішень взагалі, а отже ці постанови не породжували відповідних правових наслідків у даній справі. Тобто згадані слідчі та прокурори не мали повноважень, передбачених ст. 40 та ст. 36 КПК України, відповідно, під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги на підтвердження повноважень прокурорів у кримінальному провадженні фактично ксерокопію тієї постанови про призначення групи прокурорів, датовану 23 травня 2018 року, що була долучена судом до справи за клопотанням прокурора (т. 2 а.п. 206-207), оскільки її оригіналу в матеріалах судового провадження та досудового розслідування немає і вона не відкривалася стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, на противагу тій, що не підписана та наявна у зібраних та оформлених стороною обвинувачення матеріалах досудового розслідування (арк. 12-13, 309-310 матеріалів д.р.).

Положення ст. 19 Конституції України регламентують, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Приписи п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України відносять до недопустимих також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги викладене, всі проведені під час досудового розслідування процесуальні та слідчі дії, зокрема й ті, результати яких суд використав при ухваленні обвинувального вироку (огляд місця події, затримання ОСОБА_7 , пред`явлення її для впізнання за фотознімками), є недопустимими, оскільки здійснені особами, які не мали на те законних повноважень.

З аналогічних підстав повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 24 травня 2018 року, що складене старшим слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_36 , та висунення їй обвинувачення на підставі обвинувального акта, який складений цим же слідчим та затверджений 16 липня 2018 року прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_33 , здійснені не уповноваженим на те особами, а відтак з порушенням передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку.

Таким чином, оскільки всі проведені під час досудового розслідування процесуальні та слідчі дії здійснені особами, які не мали на те законних повноважень, що обумовило недопустимість письмових доказів сторони обвинувачення, порушення процедури повідомлення ОСОБА_7 про підозру та висунення їй обвинувачення, внаслідок чого остання фактично не набула статусу підозрюваної та в подальшому обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що указані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені під час досудового розслідування, є істотними та у розумінні ст. 412 КПК України виключали можливість ухвалення у даній справі обвинувального вироку. Відповідно, протилежні висновки суду першої інстанції, що викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За наведених підстав, обвинувальним вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню згідно з вимогами ст. ст. 409, 410, 411, 412 КПК України.

Приписи ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведеного в законному порядку.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 62 Конституції України, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 17 КПК України, ч. 2 ст. 2 КК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинуваченим вироком суду.
Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Згідно зі ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи вищенаведене та оскільки допущені під час досудового розслідування істотні порушення прав людини і основоположних свобод усунути на стадії судового розгляду неможливо, колегія суддів дійшла висновку про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення в суді її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та вичерпанням можливості їх отримати.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

З огляду на те, що наразі матеріали виділеного кримінального провадження № 0005576 щодо іншої особи перебувають в провадженні Святошинського районного суду м. Києва, колегія суддів не вбачає підстав для скасування накладеного у даному кримінальному провадженні ухвалами слідчих суддів Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року арешту на майно, яке було вилучено 24 травня 2018 року: під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.п. 92-93); в приміщенні службового кабінету № 315 Святошинського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 109, в ході проведення обшуку ОСОБА_7 під час затримання (т. 1 а.п. 96-97), окрім її особистих речей та документів.

З цих же підстав, речові докази у кримінальному провадженні № 0004248 необхідно залишити на зберіганні в камері схову речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві до прийняття рішення у кримінальному провадженні провадження № 0005576.

Процесуальні витрати у кримінальну провадженні колегія суддів вирішує згідно зі ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження № 0004248 від 23 травня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі судового засідання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні, на загальну суму 3146,00 (три тисячі сто сорок шість) гривень, а саме за проведення: трасологічної експертизи № 8-1/1718 від 19 червня 2018 року, вартістю 1430,00 гривень; судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 11-2/3413 від 12 липня 2018 року, вартістю 1716,00 гривень, віднести на рахунок держави.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0004248, а саме:
- порожню пластикову пляшку ємкістю 0,5 л. з під напою «Фанта»; порожню пластикову пляшку ємкістю 0,5 л. із залишками речовини світло-жовтого кольору; порожню скляну пляшку ємкістю 0,5 л. з написом «Златогор»; 2 порожніх пластикових стаканчики рожевого кольору; порожню пляшку ємкістю 0,7 л. з написом «Asti»; жіночу косинку синьо-білого кольору; 2 порожні пляшки з під пива 0,5 л.; 6 слідів папілярних узорів; упаковку вітамінів марки «Ревіт», усередині якої знаходиться 20 таблеток жовтого кольору; упаковку на 10 таблеток Парацетамол, усередині якої знаходиться 1 таблетка синього кольору; 2 упаковки таблеток Азалептол, у середині яких знаходяться 10 таблеток жовтого кольору; упаковку на 10 таблеток Фурасемід, усередині якої знаходяться 3 таблетки білого кольору; упаковку на 10 таблеток Азалептол, усередині якої знаходяться 6 таблеток жовтого кольору; упаковку таблеток Ацетилсалицилової кислоти на 10 таблеток, усередині якої знаходяться 8 таблеток; упаковку на 5 таблеток Лінезолф; упаковка на 6 таблеток Доларен, усередині якої знаходяться 4 таблетки; упаковку на 10 таблеток Азалептол, усередині якої знаходяться 6 таблеток жовтого кольору; паперовий згорток, усередині якого знаходиться невідома порошкоподібна речовина жовтого кольору; жіночу сумку синього кольору із вмістом; упаковку на 10 таблеток Азалептол, усередині якої знаходяться 6 таблеток жовтого кольору;
- 2 заяви про вчинене кримінального правопорушення; копію конверту на ім`я ОСОБА_42 ; реєстр матеріалів досудового розслідування № 0001719; повістку про виклик до суду на ім`я ОСОБА_42 ; першу сторінку обвинувального акту щодо ОСОБА_42 , зберігати в камері схову речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві до прийняття рішення у кримінальному провадженні виділеному в окреме провадження за № 0005576.

Особисті речі та документи ОСОБА_7 повернути останній за належністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4