ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/1282/21 Номер провадження 11-кп/814/1105/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000083, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 26.03.2020 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн., штраф сплачений; 2) 17.09.2020 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України в силу ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року 1 місяць та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з дня оголошення даного вироку.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 відбуття ним покарання та його перебування під вартою за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 з 7 квітня 2021 року (час фактичного затримання) по день постановлення даного вироку суду.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 04.02.2021 на тимчасове вилучене майно.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення судових витрат.

Згідно з вироком суду, 26.01.2021 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Золочівська, 12, на території ринку «Казка-2», поблизу входу до торгівельного павільйону «Аттика» під час спілкування з раніше йому малознайомим потерпілим ОСОБА_9 помітив у останнього мобільний телефон Samsung Galaxy J3 в корпусі чорного кольору, і в цей момент у нього виник умисел, направлений на заволодіння вищезазначеним телефоном, шляхом обману.

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заздалегідь не маючи наміру повернути вищевказаний мобільний телефон власнику, ОСОБА_7 попросив мобільний телефон у ОСОБА_9 , а останній, будучи введеним в оману та нічого не підозрюючи, добровільно передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон Samsung Galaxy J3 (2016) SM-J32OH S: НОМЕР_1 , imei1 НОМЕР_2 , іmei2: НОМЕР_3 , в корпусі чорного кольору із захисним склом на екрані, вартістю 933,00 грн. (дев`ятсот тридцять три грн. 00 коп.).

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, роблячи вигляд, що він здійснює дзвінок, скориставшись тим, що потерпілий відволікся та на декілька хвилин зайшов до торгівельного павільйону «Аттика», ОСОБА_7 , тримаючи у руках вищевказаний мобільний телефон потерпілого, зник з поля зору останнього, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення, та у подальшому розпорядився майном, яким він заволодів шляхом обману, на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 933,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що призначаючи покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого та обставини вчинення ним злочину, а саме, що ОСОБА_7 раніше мав 2 судимості, був засуджений до реальних видів покарання у виді штрафу, та позбавлення волі, при цьому на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти умисні корисливі злочини, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість поведінки підсудного.

Так, інкримінований злочин обвинуваченим вчинено в період невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2020.

Крім того, посилається, що ОСОБА_7 не одружений, не працює, тобто не пов`язаний з соціальними інститутами, які б сприяли його перевиховання.

Вказує, що приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений окрім визнання своєї вини також виявив щире каяття, а також те, що викрадене майно повернуто потерпілому, проте його повернення стало можливе лише під час досудового слідства у кримінальному провадженні, що на переконання прокурора, виключає добровільність відшкодування.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених у ній підстав. Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти доводів скарги, вважав вирок законним та просив залишити його без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Прокурор ставить питання про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок неврахування судом першої інстанції у повній мірі відомостей про особу обвинуваченого та обставини скоєння ним кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений раніше мав судимості, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти нові корисливі кримінальні правопорушення. Також прокурор вважає безпідставним врахування судом того факту, що викрадене майно повернуто потерпілому.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Покарання ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в межах санкції статті Особливої частини, з врахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненому, в чергове притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, наявності обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому суд першої інстанції призначив максимальне покарання обвинуваченому з тих, які передбачені санкцією інкримінованої статті.

Остаточне покарання призначене відповідно о вимог ст. 71 КК України та не є м`яким, оскільки як за попереднім вироком так і за цим ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні нетяжких кримінальних правопорушень. Вину визнав та розкаявся.

Із наданої до суду ухвали слідчого судді від 04.02.2021 вбачається, що під час досудового розслідування слідчим суддею встановлено добровільну видачу обвинуваченим мобільного телефону працівникам поліції та повернення останнього потерпілому, а відтак, судом правильно враховано як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому повне відшкодування шкоди, шляхом повернення викраденого майна.

Тому підстав стверджувати, що покарання не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4