У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2022 року клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_5 умовно-достроково на невідбутий строк покарання.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 звертає увагу суду на ті обставини, що засуджений ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному злочині та відбув понад 2/3 строку покарання, в той час як доцільність його перебування в місцях позбавлення волі не доведена ані судом першої інстанції, ані сторонами справи.
Відзначає, що судом першої інстанції не встановлено належним чином чи проводяться взагалі на території установи програми диференційованого виховного впливу на засуджених та чи пропонували ОСОБА_5 приймати у них участь, з урахуванням того, що ОСОБА_5 відвідує церкву та бібліотеку, що було зазначено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення та ніким не спростовано.
На думку апелянта, характеристику на ОСОБА_5 складено особою, яка обіймає посаду лише 1,5 місяці, що викликає сумніви в її об`єктивності та правдивості даної характеристики, в той же час, відсутність заохочень та стягнень за період з 02.06.2021 р. по 20.06.2022 р. жодним чином не може свідчити про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст. 81 КК України.
ОСОБА_5 відбуває покарання, як засуджений 14.07.2017 р. Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 знаходиться з 20.04.2017 р. За весь період відбування покарання має 3 заохочення останнє 02.01.2019 р. та 2 стягнення за зберігання заборонених речей (металевої пластини та саморобного зарядного пристрою), які погашено у встановленому законом порядку.
19.05.2021 р. рішенням дисциплінарної комісії установи виконання покарань відмовлено у застосуванні до засудженого ОСОБА_5 пільги ст. 82 КК України у вигляді обмеження волі, у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.
06.07.2021 р. ОСОБА_5 притягнутий до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених речей, тобто саморобного зарядного пристрою, який у нього вилучений працівниками Державної установи «Вознесенська виправна колонія № 72» 02.07.2021 р. За порушення п. 4 п. 2 Правил внутрішнього розпорядку відносно засудженого ОСОБА_5 за скоєне порушення застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді догани.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.06.2020 р. відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, в порядку ст. 82 КК України, на обмеження волі.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.06.2021 р., залишеною без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03.08.2021 р., відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, в порядку ст. 81 КК України.
За період з 02.06.2021 р. по 20.06.2022 р. ОСОБА_5 заохочень та стягнень не мав, в порядку ст. 133 КВК України визнавався злісним порушником встановленого порядку відбування покарання.
Був працевлаштований в майстерні установи з 25.04.2018 р., за що і заохочувався, але звільнився за власним бажанням. Участі у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. У відділенні веде пасивний спосіб життя.
Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять того, що він протягом всього періоду відбування основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання в порядку ст. 81 КК України не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставить питання про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю, апеляційний суд здійснює розгляд апеляційної скарги без участі захисника. Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.
Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.
Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений 14.07.2017 р. Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, яка діяла до 20.06.2017 р.), засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час досудового розслідування, за період з 19.04.2017 р. до 20.06.2017 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.06.2019 р. засудженому ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 р. по 21.09.2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання засуджений ОСОБА_5 , із призначених 7 років позбавлення волі, відбув більше ніж 2/3 частини призначеного строку покарання, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

З характеристики, наданої Державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72», від 16.06.2022 р., вбачається, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20.04.2017 р.
Початок строку: 19.04.2017 р. Кінець строку 18.11.2023 р.
Під час тримання у СІЗО м. Одеса та СІЗО м. Ізмаїл вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 09.10.2017 р. відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія № 72». За період відбування покарання зарекомендував себе наступним чином: тільки під контролем адміністрації дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку установи, про що свідчить одне стягнення за зберігання заборонених речей. Був працевлаштований в майстерні установи з 25.04.2018 р., за що і заохочувався, але звільнився за власним бажанням. Участі у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. У відділенні веде пасивний спосіб життя. Загалом за характером спокійний та врівноважений, до засуджених не конфліктний, але не завжди дотримується правомірних відносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, дотримується санітарно-гігієнічних норм. Підтримує зв`язок з рідними, шляхом отримування посилки та передачі. У скоєному злочині, зі слів засудженого ОСОБА_5 , розкаюється.
З довідки про заохочення і стягнення вбачається, що ОСОБА_5 має 3 заохочення та 1 стягнення, яке погашено у встановленому порядку.
Крім того, рішенням комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія № 72» від 19.05.2021 р. засудженому відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.06.2020 р. відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, в порядку ст. 82 КК України, на обмеження волі.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.06.2021 р., залишеною без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03.08.2021 р., відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, в порядку ст. 81 КК України.

Отже, ОСОБА_5 як засуджений за вчинення тяжкого злочину, починаючи з кінця 2017 року по кінець 2018 року отримав 3 заохочення. Втім, 24.05.2019 р. допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани, яка погашена у встановленому порядку.
В подальшому, за період з 02.06.2021 р. по 20.06.2022 р. засуджений ОСОБА_5 заохочень та стягнень не мав та, в порядку ст. 133 КВК України, визнавався злісним порушником встановленого порядку відбування покарання.
Наведені обставини, з урахуванням положень ст. 6 КВК України, не можуть свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема, матеріали особової справи щодо стягнень та заохочень, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування відносно ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять того, що останній протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3