ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1568/22 Справа № 182/3088/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року у кримінальному провадженні №0001371 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_9
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватим у тому, що він вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині за наступних обставин.
Так, 11 квітня 2016 року приблизно о 19 годині 50 хвилин ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_10 перебували в приміщенні кухні за адресою: АДРЕСА_1 , де разом вживали алкогольні напої. В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виникла сварка, яка в подальшому переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 взяв зі столу кухонний ніж та утримуючи його в правій руці наніс декілька ударів в область голови та тулубу ОСОБА_10 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на тильній поверхні правої кисті, забитої рани в лобній області зліва, забитої рани потиличної області зліва, які відносять до легких тілесних ушкоджень. Після чого, приблизно о 20:00 годин, ОСОБА_6 перебуваючи в приміщенні вищевказаної кухні та утримуючи правою рукою ніж, діючи умисно, з метою вбивства, наніс один удар в область грудної клітини зліва ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення грудей з ушкодженням аорти, лівої легені, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_10 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , вказуючи на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишились його свідчення, що ОСОБА_10 вбив не він, а свідок ОСОБА_11 , не враховано, що його дзвінок до поліції свідчить про те, що він перебував у стані сильного душевного хвилювання, а протокол проведення слідчого експерименту вказує на те, що він знаходився у хворобливому стані, що призвело до безпідставного, на його думку, висновку про наявність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 115 КК України.
Крім того, вказує, що суд не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які показали, що в 20:45 та в 20:30 спілкувались з потерпілою ОСОБА_10 , що вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Також, посилається й на те, що суд призначив йому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості, оскільки він раніше не судимий, офіційно працевлаштований, де характеризується позитивно, є волонтером, який допомагає забезпечувати ЗСУ на Сході України, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце мешкання і реєстрації, де характеризується позитивно, на його утриманні перебуває потерпіла ОСОБА_7 , яка є особою похилого віку та потребує його догляду та піклування, а також вказує й про те, що у зв`язку з наявним у нього захворюванням на серце, в результаті чого він переніс інфаркт міокарду у лютому 2021 року, він за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді позбавлення волі.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості та просить врахувати, що ОСОБА_6 раніше не судимий, працює, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, є волонтером який допомагає ЗСУ, хворіє, перебуває на межі життя та смерті та повністю її забезпечує усім необхідним для повноцінного життя.
В апеляційній скарзі захисник не оскаржуючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, підтримавши подану обвинуваченим ОСОБА_6 апеляційну скаргу в частині необхідності скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, просить також вирок суду змінити та виключити з обставин, що обтяжують покарання, вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Зазначає, що зазначена обставина не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, ґрунтується виключно на показах свідка ОСОБА_11 , який тривалий час перебував на обліку у лікаря психіатра, який до того ж, не вказав точну кількість пива, яка була вжита обвинуваченим, потерпілою та ним, що унеможливлює суд встановити чи дійсно ОСОБА_6 в той день перебував у стані алкогольного сп`яніння. Більше того, вказане спростовується й показами свідка ОСОБА_12 , яка вказує на те, що ОСОБА_6 не перебував в стані сп`яніння.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 його захисник ОСОБА_8 та підтримали подані ними апеляційні скарги та з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції або застосувати до ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі та виключити з обставину, що обтяжує його покарання у виді вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та потерпілої, вважав вирок суду законним і обґрунтованим та просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного перегляду потерпіла ОСОБА_7 до зали суду не з`явилась, причин своєї неявки суду не повідомила, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у її відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Як видно з апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , останній будь-яких обставин, які б свідчили про неповноту судового розгляду або про обставини, які можуть мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, та не були враховані судом першої інстанції не наводить, а тому апеляційний суд вважає посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на неповноту судового розгляду неприйнятними.
Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України, Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Як видно з вироку, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності й достатності і з такими висновками погоджується апеляційний суд.
Такі висновки зроблені судом на підставі показів потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та безпосередньо дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що 11 квітня 2016 року дійсно між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 мав місце конфлікт, з приводу грошових коштів та ОСОБА_6 знаходився у емоційно збудженому стані, проте вона не надала цьому значної уваги, оскільки сварки з приводу вживання ОСОБА_10 алкогольних напоїв були між ними досить частими. При цьому, додатково зазначила, що про обставини вбивства її доньки вона дізналась від свідка ОСОБА_11 , які, на наступний день підтвердила їй особисто і свідок ОСОБА_12 , оскільки остання дізналась про це від самого обвинуваченого.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив суд про те, що 11 квітня 2016 року вони святкували його день народження та вживали алкогольні напої. Проте, між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 виникла сварка та він, щоб не бачити її, пішов з дому, а повернувшись близько о півночі йому стало відомо від свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_6 вбив ОСОБА_10 .. При цьому додатково зазначив, що на момент, коли він виходив з квартири його мати ОСОБА_10 не мала будь-яких тілесних ушкоджень.
Свідок ОСОБА_12 повідомила про те, що 11 квітня 2016 року вона перебувала вдома та ввечері, близько 20:50 год. до неї заходила ОСОБА_10 та прохала сірників, після чого вона вийшла у двір та чула, як в квартирі, де проживають Ляховецькі, розпочалась сварка та через невеликий проміжок часу з під`їзду будинку вийшов свідок ОСОБА_11 , який, на її запитання, повідомив, що все гаразд та пішов у невідомому їй напрямку. Через декілька хвилин їй на особистий мобільний телефон подзвонив обвинувачений ОСОБА_6 та повідомив її про те, що ОСОБА_10 померла та кинув слухавку. Про інші обставини події їй стало відомо вже після приїзду працівників міліції та швидкої допомоги.
З протоколу огляду від 11.04.2016 року та звукозаписом до нього з системи Амур видно, що ОСОБА_6 подзвонив на гарячу лінію поліції та повідомив про те, що вбив свою дружину ОСОБА_10 ..
Детальні обставини щодо місця та способу спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_6 повідомив під час проведення з ним слідчого експерименту, що зафіксовано відповідним протоколом від 14 квітня 2016 року з відеозаписом до нього. На вказаному відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_6 показує та розказує де саме (у якій кімнаті квартири) перебував він та потерпіла 11 квітня 2016 року, з якого приводу між ними виникла сварка, на дії свідка ОСОБА_11 , який після початку сварки залишив приміщення квартири та більше не повертався, а також зазначив в який спосіб та яким знаряддям, тобто в якій руці тримав ніж та звідки його взяв, наніс потерпілій тілесні ушкодження. Проте, обвинувачений ОСОБА_6 не показав самого механізму та локалізації тілесних ушкоджень, посилаючи на те, що детально не пам`ятає цих обставин.
Висновком експерта №814 від 28.04.2016 року встановлено наявність крові ОСОБА_10 на фрагменті марлі зі змивом лівої руки ОСОБА_6 , а висновком експерта №493 від 05.05.2016 року встановлено також наявність крові ОСОБА_10 на клинку ножа, який був виявлений та вилучений в ході огляду місця події 11 квітня 2016 року.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України є правильними, оскільки ґрунтуються на безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказах.
При цьому, суд першої інстанції перевіряючи версію ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення вбивства, правильно визнав такі доводи недостовірними, неприйнятними та такими, що спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами, які визнано належними та допустимими, а їх сукупність достатньою для підтвердження провини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та обґрунтовано розцінив вказану версію обвинуваченого, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення і з такими висновками погоджується й апеляційний суд.
Так, суд першої інстанції правильно вказав на те, що версія обвинуваченого ОСОБА_6 про вбивство потерпілої свідком ОСОБА_11 з`явилась після смерті останнього, оскільки як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду до його безпосереднього допиту, тобто до 14 серпня 2018 року, останній визнавав свою провину частково та повідомляв, що перебував в стані сильного душевного хвилювання. При цьому, під час свого допиту останній не зміг пояснити суду, з якою метою він оговорив себе, чому не повідомляв про зазначені обставини ані органи досудового розслідування, ані слідчого суддю та суд. В той же час, під час самого допиту у суді першої інстанції, останній надав нечіткі, нелогічні та непослідовні покази щодо обставин події, яка мала місце 11 квітня 2016 року, спочатку повідомляючи про те, що не був очевидцем завдання потерпілій ОСОБА_10 тілесного ушкодження, що спричинило смерть останньої, оскільки знаходився в іншій кімнаті, а потім вказав на те, що був безпосереднім очевидцем цієї події. Також, колегія суддів зауважує й на тому, що ОСОБА_6 повідомив суд, що у ОСОБА_11 не було в руці будь-яких предметів, а у потерпілої ОСОБА_10 не було видимих тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав зазначені покази безпідставними та такими, що не узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції доказами та вірно вказав про те, що вказана позиція обвинуваченого ОСОБА_6 спрямована на уникнення кримінальної відповідальності.
Також, колегія суддів, як і суд першої інстанції зважає на висновки судової-психіатричної експертизи №109 від 26 травня 2016 року, відповідно до якої, окрім іншого, встановлено, що ОСОБА_6 в дослідженій ситуації в стані фізіологічного афекту не перебував, а його повідомлення про те, що він не пам`ятає обставин спричинення тілесних ушкоджень є суперечливими, непослідовними та є захисною-симулятивною поведінкою, що спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що під час дзвінку до поліції та під час проведення слідчого експерименту він перебував у стані сильного душевного хвилювання та такі доводи спростовуються й звуко і відеозаписом до протоколу огляду від 11.04.2016 року та протоколу проведення слідчого експерименту від 14.06.2016 року.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 спілкувались з потерпілою в проміжку часу з 20:30 до 20:45 годин 11 квітня 2016 року були предметом розгляду судом першої інстанції та останній правильно вказав на те, що неточності в цих показах пов`язані з тривалим часом, який минув з моменту самої події, оскільки висновком комплексної комісійної судово-медичної експертизи №129 від 03 серпня 2018 року, яка була проведена на підставі ухвали суду, встановлено, що смерть потерпілої настала приблизно о 20:00 годині 11 квітня 2016 року, а тому судом самостійно усунуто суперечності в показах даних свідків.
Таким чином, переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом першої інстанції приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій, обвинуваченим ОСОБА_6 не наведено та колегією суддів не встановлено, а його дії обґрунтовано отримали юридично-правову оцінку за ч. 1 ст. 115 КК України.
Щодо доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання ступені тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, а також про необхідність виключення, як обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Як видно з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному вбивстві.
Вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, роль та мотиви обвинуваченого у його вчиненні, особу обвинуваченого, який свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав у повному обсязі, раніше не судимий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, утриманців не має.
Обставин, які пом`якшують відповідальність судом першої інстанції визнано не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства у зв`язку з чим призначив покарання, яке наближено до мінімального розміру, передбаченого санкцією статті.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, а доводи апеляційних скарг сторони захисту та потерпілої вважає безпідставними з огляду на таке.
Так, факт вживання ОСОБА_6 алкогольних напоїв 11 квітня 2016 року підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , який вказав, що вони усією сім`єю святкували його день народження та вживали пиво. Більше того, вказану обставину підтверджував й сам обвинувачений під час досудового розслідування та зазначав, що після роботи вживав пиво, разом з колегою та після цього придбав ще пива й поїхав додому, де й відбувся конфлікт між ним та його дружиною.
Під час свого допиту в суді першої інстанції та під час усього судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 також не заперечував вказану обставину, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції в цій частині та наявність такої обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 672/1402/17 зазначив, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів, а зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків. Аналогічні висновки містять й постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 372/2291/16-к, від 21 листопада 2019 року у справі № 564/590/17, від 03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к, від 11 лютого 2020 року у справі № 643/20474/15-к.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що доводи захисника в цій частині є неприйнятними, а висновки суду першої інстанції про наявність такої обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 як вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння є законними та обґрунтованими і з такими висновками погоджується й апеляційний суд.
Порядок призначення більш м`якого покарання або покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, передбачений положенням ст. 69 КК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
У даному випадку, суд першої інстанції не встановив обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України. Не зазначено таких обставин й в апеляційних скаргах сторони захисту та потерпілої.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на наявність у нього стійких соціальних зв`язків, постійного місця мешкання та роботи, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та враховуються також й апеляційним судом, однак в апеляційній скарзі не зазначено, а апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини є такими, що пом`якшують покарання або істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та наслідків від його вчинення.
Таким чином, підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України відсутні, оскільки судом першої інстанції не встановлено, а в апеляційній скарзі не наведено обставин які б пом`якшували покарання або істотно знижували тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та свідчили б про те, що призначення покарання у розмірі, наближеному до мінімального, яке передбачено санкцією статті, буде явно не справедливим.
Колегія суддів зазначає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про неможливість відбуття покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з наявними у нього захворюваннями не є предметом розгляду апеляційним судом, оскільки вказане питання розглядається в порядку ст. ст. 84 КК України, 537-539 КПК України, тобто в порядку виконання вироку.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни або скасування, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілої є безпідставними, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4