Справа № 346/1700/22
Провадження № 1-в/346/118/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу про умовно-дострокове звільнення від покарання за заявою засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новогродівка Донецької області, українця, громадянинаУкраїни, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, неодноразово судимого, востаннє Мар їнським районним судом Донецької області 11.04.2019р. за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

Початок строку: 21.08.2019 р.

Кінець строку: 21.08.2022 р.

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розглянути можливість застосування відносно нього ст.81 КК України та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково так як відбув необхідну частину покарання, йому залишилось до закінчення відбування покарання 4 місяці, стягнень не має, заохочень не має оскільки є інвалідом 3 групи, та має стабільні соціальні зв`язки - місце проживання , сім`ю.

Засуджений надав заяву, в якій просить розглянути його клопотання без його участі.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання засудженого.

Ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_5 , думку прокурора, яка заперечила щодо задоволення вказаного клопотання так як засуджений за весь період відбування покарання не довів своє виправлення, а також, що недотримано процедури звернення із даною заявою.

Відповідно до ч. 2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою (наявність як пасивної так і активної форми поведінки) і ставленням до праці (постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна тощо) довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно протоколу затримання особи, взятої під варту від 21.08.2019 року ОСОБА_5 був затриманий 21.08.2019 року за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.(мат. о.с.1-2)

Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 11.04.2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Даний вирок набрав законної сили - 19.06.2019 р. (а.с.4-5).

Відповідно до витягу з протоколу № 37 спільного засідання комісії Селидівської виправної колонії № 82 і спостережної комісії при Селидівському міськвиконкомі від 11 вересня 2020 року Білоусу відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації ст. 101 КВК України так як засуджений не стає на шлях виправлення (а.с.7,8).

Згідно витягу з протоколу № 28 спільного засідання комісії ДУ Селидівська виправна колонія № 82 і спостережної комісії при Покровській райдержадміністрації від 09.07.2021 засудженому Білоусу відмовили у направленні матеріалів до суду згідно ст. 82 КК Украни так як засуджений не став на шлях виправлення (а.с.10,11).

Відповідно до протоколу № 39 спільного засідання комісії ДУ Селидівська виправна колонія № 82 і спостережної комісії при Покровській райдержадміністрації від 03.09.2021 засудженому Білоусу відмовили у направленні матеріалів до суду згідно ст. 81 КК України так як останній не довів своє виправлення (а.с.13,14).

Матеріали особової справи засудженого містять характеристику згідно якої засуджений Білоус в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.08.2019 та під час утримання в державній установі УВП № 6 м. Бахмут Донецької області з 21.08.2019 характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень не мав, режим утримання не порушував, стягнень не мав . З 18.10.2019 відбував покарання в ДУ "Селидівська виправна колонія № 82" , де характеризувався посередньо , до праці не залучався , заохочень не мав , режим утримання не порушував, стягнень не мав.

Під час перебування з 14.06.2021 в дільниці карантину ДУ Селидівська виправна колонія № 82 участі в суспільно-корисній праці не приймав, вважав це непотрібним для себе, заохочень не мав. Норм, які визначили порядок і умови відбування покарання, дотримувався тільки під контролем адміністрації . Не утримував у чистоті і порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку, мав неохайний зовнішній вигляд. З представниками адміністрації ввічливий, стан здоров`я задовільний, працездатний. Відповідно до ст.124 КВК України засуджений не приймав участі у реалізації основних напрямків, форм, соціально-виховної роботи, що сприяло б його позитивному ставленню на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно корисної діяльності. Провину у скоєному злочині визнає частково, не розкаюється , вирок суду та призначене покарання вважає суворим. На підставі проведеної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення засудженому Білоус встановлений середній ризик (а.с.15-16).

Станом на 01.07.2021 засуджений Білоус стягнень та заохочень не мав. (а.с.17).

Як встановлено, засуджений ОСОБА_7 прибув до ДУ Коломийська ВК (№ 41 ) - 16 квітня 2022 року (а.с.18).

Суд вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого-процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, суд не може прийняти до уваги твердження засудженого про те, що маючи на його думку позитивну характеристику, стабільні соціальні зв"язки останній довів своє виправлення.

Відсутність у засудженого ОСОБА_7 стягнень та заохочень за весь час відбування покарання, беззаперечно не свідчать про те, що він довів своє виправлення.

Наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, що не було доведено поведінкою засудженого під час відбування покарання, суд доходить висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Крім того на засудженого у випадку прийняття рішення про подання матеріалів до суду щодо вирішення питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст.81 Кримінального кодексу України), відповідний підрозділ виправної колонії, де засуджений відбуває покарання, готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, про поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання засудженим, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтями 152 та 154 КВК України, та особова справа засудженого. Після погодження подання зі спостережною комісією, матеріали направляються до суду.

Однак питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання в даному судовому засіданні розглядається не на підставі подання ДУ "Коломийська виправна колонія (№41), погодженого зі спостережною комісією як цього вимагає кримінально-виконавче законодавство, а на підставі клопотання засудженого, що є недотриманням процедурного порядку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, передбаченого ст.ст.152,154 КВК України. Даний факт позбавляє можливості спостережну комісію при Коломийській РДА здійснювати громадський контроль за дотриманням законодавства при умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 , а також організувати громадський контроль за його поведінкою протягом невідбутої частини покарання.

Згідно п.п.1,2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд беручи до уваги наведене, вважає, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

На підставі наведеного, ст.81 КК України, керуючись ст.ст.152,154 КВК України, ст.ст.336, 376, 537 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом семи діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 30 травня 2022 року о 15 годині 45 хвилин.

Суддя: ОСОБА_1