04.08.2022
Справа № 497/582/2020
Провадження № 1-кп/497/8/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду міста Болграда, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000903 від 03.09.2014 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.286 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И В :
02.09.2014 року близько о 16:30 годині (точний час не встановлено), ОСОБА_8 , перебуваючи за кермом належного йому технічно справного автомобіля ВАЗ-21114, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі Т-1629 (МППр «Табаки-Болград-Ізмаїл»), зі сторони МППр «Табаки» в бік с.Виноградівка, на якому організований однорядний рух у кожному напрямку, наявною суцільною горизонтальною дорожньою розміткою розділення зустрічних потоків транспортних засобів з невстановленою швидкістю, де на заокругленій праворуч ділянці дороги на 1 км + 250 м, був неуважним, рух керованого ним автомобіля постійно не контролював, обрав швидкість руху керованого ним автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою не слідкував, відповідно не реагував на її зміну, маючи об`єктивну можливість бачити, що своїми діями створює аварійну ситуацію, не вжив заходів, що виключають подальший розвиток аварійної ситуації, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху у вигляді мотоциклу марки ІЖ-Ю-3, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по зустрічній смузі у зустрічному напрямку, таким чином діючи в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
- п.1.5 (б) вказаних Правил, згідно якого: «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні утворювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, спричиняти матеріальну шкоду»;
- п.2.3 (б) вказаних Правил, згідно якого: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням ним у дорозі»»;
- п.10.1 вказаних Правил, згідно якого: «перед любою зміною напрямку руху водії повинен упевнитися, що це буде безпечно та не утворить перешкоду та небезпеку іншим учасникам руху»;
- п.12.1 вказаних Правил, згідно якого: «при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
- п.12.3. вказаних Правил, згідно якого: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п.34 розділу 1 розмітки 1.1. «Горизонтальна розмітка»,
своєчасно заходів для зменшення швидкості і зупинки керованого автомобіля не застосував, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, через що виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля у передню частину вищевказаного мотоциклу.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної події, водію мотоциклу ОСОБА_10 були заподіяні чисельні тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми тіла: закрита травма грудної клітини і живота: повний поперечний травматичний розрив аорти в грудній частині на рівні 8-го грудного хребця з крововиливом в м`які тканини навколо, з кровотечою в ліву (1550 мл) і праву (370 мл) плевральні порожнини, забій легенів, крововилив в корені обох легенів, розрив пристінкової плеври і міжреберних м`язів в 9-му міжребер`ї зліва з крововиливом навколо від лопатки до передньої пахвовій лінії, множинні переломи правих і лівих ребер по різним анатомічним лініям з пошкодженням пристінкової плеври, з крововиливом в оточуючі м`які тканини, перелом грудного відділу хребта між 8-м і 9-м грудними хребцями без пошкодження спинного мозку з крововиливом в навколишні м`які тканини, множинні поверхневі розриви правої частки печінки, перелом шийного відділу хребта між 6-м і 7-м грудними хребцями без пошкодження спинного мозку з крововиливом в навколишні м`які тканини; розрив правого крижово-клубового зчленування з крововиливом в оточуючі м`які тканини, розрив лобкового симфізу з розбіжністю до 1,5 см, переломи правої і лівою лобкових кісток в області верхніх і нижніх гілок зі зміщенням кісткових уламків з крововиливом в оточуючі м`які тканини, крововилив в м`які тканини голови в тім`яно-потиличної області праворуч, рвана забита рана на тильній поверхні правої кисті, забита рана на тильній поверхні правої стопи, множинні садна, синці тіла, в результаті спричинення яких ОСОБА_10 помер на місці події.
Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент заподіяння і у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_10 .
Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.10.1, п.34 розділу 1 розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньої-транспортної пригоди і настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_10 .
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані органом досудового слідства за ч.2 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України не визнав та пояснив, що 02.09.2014 року біля 16:00 години він на своєму автомобілі, рухався з с.Табаки в бік м.Болград. Опадів не було, дорога була суха, швидкість руху його транспортного засобу була десь 70-80 км/ч. На ділянці де сталося зіткнення була хороша видимість. При наближені до місця де сталася ДТП, він побачив мотоцикл, по невідомим йому причинам, мотоцикл виїхав йому на зустріч. Він натиснув на ґальма, в той час водій мотоциклу вирішив повернутися на свою смугу, в результаті чого сталася пригода. Його автомобіль з`їхав з дороги та зупинився десь 150 метрів від траси. Коли він прийшов до тями, вибрався з машини, вийшов на дорогу та побачив мотоцикл, все біля нього було в борошні. Він намагався надати першу допомогу постраждалому водію мотоцикла, викликав швидку допомогу та працівників поліції. Також зазначив, що перерахував поштовим зв`язком потерпілим 20 000,00 грн. Цивільні позови не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні.
Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується наступними дослідженими судом доказами та показами потерпілих і свідків.
Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 02.09.2014 року її чоловік ОСОБА_10 працював в с.Виноградівка. Вона знаходилася вдома та чоловік також вже повинен був повернутися до дому. Невдовзі прийшла дочка та повідомила їй, що сталася дорожньо-транспортна пригода за участю її чоловіка, тому вони поїхали на місце пригоди. Приїхавши, вона побачила тіло чоловіка, яке знаходилося на узбіччі, а машина обвинуваченого знаходилася в полі. Коли їй сказали, що чоловік їхав зі швидкістю 70 км/г, вона не повірила, так як він завжди дотримувався правил дорожнього руху, а в той день ще перевозив три повні мішки з борошном. Спочатку ОСОБА_8 говорив, що він виїхав на зустрічну смугу, а коли побачив на ній мотоцикл заплющив очі, після чого сталося зіткнення. Також пояснила, що вона до ДТП, а саме у 2002 році, отримала інвалідність. Вони з чоловіком прожили 40 років разом, він повністю їх забезпечував, допомагав дочкам. Водійське посвідчення він мав десь років 40 та завжди дотримувався правил дорожнього руху. Цивільний позов вона уточнила та підтримала в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, матеріальну шкоду обвинувачений їй компенсував. Зазначила, що отримала страхову виплату після смерті чоловіка в розмірі 9 000,00 грн. та 10 000,00 грн. Просила суд покарати обвинуваченого зі всією строгістю закону.
Потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що 02.09.2014 року десь о 16.00 годині їй подзвонила співробітниця міліції та повідомила про дорожньо-транспортну пригоду, попросила виїхати на місце пригоди. Прибувши на місце вона побачила автомобіль обвинуваченого, який знаходився в кювете далеко від місця ДТП, сліди гальмування були на стороні руху мотоцикла, на полосі руху обвинуваченого знаходилися дерева, тому видимість в цій частині дороги нульова. Мотоцикл батька ОСОБА_10 , дуже старий, 1970 року випуску, ще був завантажений трьома мішками борошна, він завжди їхав на ньому повільно, тому рухатися зі швидкістю 70 км/г він ніяк не міг. Батько був для неї дуже важливою людиною, спочатку вона не хотіла звертатися з позовною заявою, але обвинувачений навіть не попросив пробачення, тому вона просить обрати йому суворіше покарання та підтримує свої уточнені позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що вона приїхала на місце ДТП першою з родичів. На місці дорожньо-транспортної пригоди вона побачила сліди гальмування автомобіля на стороні руху мотоцикла її батька, він лежав на узбіччі, весь у борошні, автомобіль обвинуваченого знаходився далеко у кюветі зі сторони батька. На відрізку дороги де сталася ДТП погана видимість, так як там крутий поворот та гілки дерев звисають на дорогу. Також зазначила, що її батько завжди дотримувався правил дорожнього руху, ніколи ні перевищував швидкість. Їй дуже важко переносити втрату батька, він для неї був важливою людиною у житті, вона його дуже любила. Свої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить стягнути з обвинуваченого усю заявлену нею суму. Щодо покарання покарати зі всією суворістю покарання передбаченого законодавством.
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що 02.09.2014 року він був вдома, коли йому зателефонував його кум, сказавши що сталася ДТП та ймовірно за участю його тестя. Він приїхав на місце ДТП, де побачив обвинуваченого ОСОБА_12 , який розповів, що їхав з таможні, виїхав на зустрічну смугу, побачив мотоцикл, заплющив очі, а коли отямився, то пригода вже сталася. Свідок зазначив, що сліди гальмування були на стороні мотоцикла, мотоцикл був розбитий, борошно розсипалося, тесть лежав на узбіччі без ознак життя. На тій частині дороги, з боку руху обвинуваченого ОСОБА_8 дуже погана видимість, тільки виїхавши на зустрічну смугу можливо проїхати цій відрізок дороги. Зазначив, що його тесть завжди їздив повільно та дотримуючись правил дорожнього руху.
Свідок ОСОБА_13 суду показав, що 02.09.2014 року йому подзвонила дружина ОСОБА_8 та попросила поїхати на місце пригоди. Коли вони приїхали на місце пригоди, то він побачив розбитий мотоцикл, тіло чоловіка лежало на узбіччі, там працювали працівники ДПС та швидкої допомоги, автомобіль обвинуваченого знаходився в кювете, а мотоцикл, точно він не пам`ятає, але можливо зі сторони митниці ліворуч, автомобіль праворуч. Мотоцикл був з причепом, але без люльки, борошно розсипане, сліди гальмування були тільки у автомобіля, а у мотоцикла не було. Свідок також зазначив, що рухаючись зі сторони таможні та виконуючи поворот праворуч, на тій ділянці дороги де сталася ДТП, видимість нульова, там на дорогу звисають гілки дерев, а по слідах гальмування йому було видно, що мотоцикл виїхав на зустрічну полосу. Гальмований шлях закінчувався посередині дороги. Також зазначив, що він сам їздить на мотоциклі, тому йому відомо, що при наявності вантажу, руль транспортного засобу при повороті тягне праворуч. При цьому свідок показав, що допомагав працівникам ДПС робити вимірювання на місці пригоди, він знайомився зі схемою, особисто її підписав та був з нею згоден.
Судом досліджені наступні докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 :
Згідно витягу з кримінального провадження № 0000903 від 03.09.2014 року, 02.09.2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин на 1 км + 250 м., а/д Т-1629 КБ Табаки-Виноградівка Болградського району, Одеської області, сталось зіткнення а/м ВАЗ 21114 р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався з боку КП «Табаки-Виноградівка» у напрямку м.Болград, та мотоцикла ІЖ, р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку. В наслідок пригоди, водій мотоцикла ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди (ЖЕО № 2521 від 02.09.2014) (Т.1 а.с.132). Підслідність визначена за Головним управлінням МВС України в Одеській області, особа яка внесла відомості до ЄРДР - слідчий ОСОБА_14 .
Постановою начальника слідчого управління ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_15 від 03.09.2014 року у кримінальному провадженні визначено групу слідчих ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_14 та ОСОБА_16 (Т.1 а.с.135).
З протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 02 вересня 2014 року, схеми та фототаблиці до нього вбачається, що слідчим СВ Болградського РВ ОСОБА_17 на 1 км + 250 м, а/д Т-1629 КП Табаки-Виноградівка-Котловина-Нагірне-Орлівка за участю інспектора ДПС ВДАІ ОСОБА_18 , понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та у присутності водія автомобіля ОСОБА_8 з 16:20 години по 18:30 годину було проведено огляд місця події, що зафіксовано на фотоапарат «Саnon». В ході огляду встановлено відсутність слідів ґальмування мотоцикла «ІЖ Планета-3» та наявність слідів ґальмування автомобіля ВАЗ-21114 на проїзній частині загальною довжиною 11,8 м правих коліс та 12,85 м лівих коліс. Зі схеми до протоколу вбачається в якому напрямку рухалися транспортні засоби, сліди ґальмування та місце зіткнення транспортних засобів, що відповідає пред`явленому обвинуваченню, а саме на стороні руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_10 (Т.1 а.с.137-148).
Зауваження захисту про те, що протокол огляду було складено слідчим, який не входить до групи слідчих, як й твердження що схему ДТП складено ОСОБА_20 , суд не сприймає за порушення кримінального процесу, так як огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, група слідчих та підслідність визначається вже після внесення даних до реєстру, тому слідча група за місцем вчинення кримінального правопорушення мала повноваження на проведення огляду місця події, а вже після визначення підслідності повинна передати здобуті докази іншому слідчому, призначеному керівником досудового органу, що і було зроблено на цій стадії досудового розслідування.
Той факт, що фототаблицю було підписано слідчим ОР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_20 суд вважає технічним моментом, так як фотографування проводилося на фотоапарат, роздруківка фото займала певний час, а всі доказі здобути слідчою групою, яка першочергово прибула на місце пригоди, були передані слідчим управління по розгляду дорожньо-транспортних пригод, тому слідчий ОСОБА_17 на зміг підписати фототаблицю. Це порушення не є вагомим в даному випадку, та не може бути підставою для визнання цього доказу недопустимим.
На підставі вищевикладеного даний доказ є належним та допустим.
Протоколами огляду транспортних засобів від 02.09.2014 року, а саме автомобіля ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому виявлені механічні пошкодження (капот, лобове скло, передне ліве та праве крила, двигун, радіатор, бампер, дах, а також фари), що характерне для лобового зіткнення; мотоцикла ІЖ-Юпітер 3 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , на якому виявлені механічні пошкодження (деформація: передня вилка-амортизатор, передне колесо, рама мотоцикла та рама бокового причепу, розламана передня фара). Протоколи підписані двома понятими, а також інспектором ДПС ОСОБА_18 (Т.1 а.с.149,150).
На підставі постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_16 від 04.09.2014 року, судово медичним експертом Болградського районного відділення ОСОБА_21 було проведено судово-медичну експертизу, за результатами якої надано висновок № 147 від 03.09.2014 року, а саме: смерть ОСОБА_22 наступила в результаті поєднаної травми тіла, що супроводжувалася травматичним розривом аорти в грудному відділі з крововиливом в плевральні порожнини, ускладнене гострою крововтратою. Вказані тілесні ушкодження спричинені від дії тупих предметів зі значною силою, враховуючи множинність, масивність, характер та локалізацію ушкоджень вони могли утворитися у водія мотоцикла, який рухався, при зіткнення з легковим автомобілем, який рухався (Т.1 а.с.158-161).
Також на підставі постанов слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_16 від 04.09.2014 року експертом сектора автотехнічних експертиз НІЕКЦ при ГУМВС України ОСОБА_23 було проведено автотехнічні та транспортно-трасологічну експертизи:
- мотоцикла ІЖ, за результатами якої зроблений висновок № 11/А-594 від 28.10.2014 року, відповідно до якого перед дорожньо-транспортною пригодою ходова частина, рульове керування, ґальмівна система мотоцикла ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилися в працездатному стані та здатні були виконувати функції за своїм призначенням та несправностей, які могли призвести до раптового відведення мотоцикла від наміченого водієм курсу, не мали (Т.1 а.с.167-170).
- автомобіля ВАЗ 21114, за результатами якої зроблений висновок № 11/А-593 від 28.10.2014 року, відповідно до якого перед дорожньо-транспортною пригодою ходова частина, рульове керування, ґальмівна система автомобіля ВАЗ 2114, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані та здатні були виконувати функції за своїм призначенням та несправностей, які могли призвести до раптового відведення автомобіля від наміченого водієм курсу не мали (Т.1 а.с.174-177).
- щодо виявлених пошкоджень на транспортних засобах, місць зіткнення на транспортних засобах, на якій смузі руху сталася ДТП та щодо можливої швидкості руху транспортних засобів, за результатами якої зроблений висновок №11/А-595 від 28.10.2014 року, відповідно до якого на автомобілі ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 є сліди контактування з рівноміцним стороннім об`єктом локалізовані в передній частині на відстані 30-110 см від правого краю. Виражені на передньому бампері і частинах кузова правої передньої частини і капоті мають спрямованість спереду назад і декілька справа наліво, і утворені в результаті контактування автомобіля з мотоциклом ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_2 в умовах аналізованої події, так само як на мотоциклі є сліди контактування з рівноміцним стороннім об`єктом локалізовані в передній частині мотоцикла. Виражені на передньому колесу вилці переднього колеса і деформації рами мотоцикла і бокового причепа мають спрямованість спереду назад і кілька зліва направо, і утворені в результаті контактування мотоцикла з автомобілем ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в умовах аналізованої події. До моменту первинного контактування автомобіль ВАЗ 21114 був розташований на середині проїзної частини частково виїхавши на смугу зустрічного руху (лівими колесами) і розташовувався на відстані 3,5 м від лівого переднього колеса та лівого краю проїзної частини, а мотоцикл до моменту первинного контактування перебував на смузі руху автомобіля ВАЗ 21114 на відстані близько 5 м від заднього і 4,7 м від переднього коліс до лівого краю проїзної частини, при цьому напрямок руху мотоцикла вказує на рух мотоцикла від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля або лівого краю проїзної частини по ходу свого руху. Перед застосуванням водієм автомобіля ґальмування швидкість транспортного засобу була 53,35 км/ч (Т.1 а.с.182-192).
Відомості викладені в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.11.2014 року та фототаблиці до нього, за участю ОСОБА_8 , суд не приймає до уваги, так як експеримент проводився зі свідком ОСОБА_8 , якій в подальшому став підозрюваним. В даному випадку не має прямої норми, яка б визнавала таку слідчу дію, як слідчий експеримент за участю свідка, який в подальшому став підозрюваним (обвинуваченим) недопустимим доказом, але суд вважає за можливим застосувати аналогію закону та застосувати дію п.6 ч.2 ст. 87 КПК України, у зв`язку з чим даний доказ є недопустимим (Т.1 а.с.193-200).
Висновок експерта ОСОБА_24 №11/А-746 від 03.12.2014 року суд вважає недопустимим доказом, так як експерт під час проведення експертизи керувався, в тому числі протоколом проведення слідчого експерименту від 25.11.2014 року, що стало підставою викладених в ньому фактів. Окрім цього дані викладені в експертизі не підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, тому суд вважає й цей доказ недопустимим (Т.1 а.с.222-233).
На підставі постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_16 від 19.12.2014 року, провідним судовим експертом відділу автотехнічних досліджень лабораторії інженерно-технічних видів досліджень ОНДІСЕ ОСОБА_25 було проведено судову транспортно-трасологічну експертизу по дослідженню обставин зіткнення автомобіля ВАЗ-21114 та мотоциклу ІЖ, за результатами якої надано висновок №6637 складений 16.03.2015 року, відповідно до якого: в умовах даної події у первинний контакт вступили передня частина мотоциклу ІЖ та права половина передньої частини автомобіля ВАЗ під кутом близько 155-165-о між їхніми поздовжніми осями, який відраховується проти годинникової стрілки у плані від поздовжньої осі автомобіля ВАЗ до поздовжньої осі мотоциклу ІЖ; зіткнення автомобіля ВАЗ та мотоциклу ІЖ мало місце на полосі руху мотоциклу в районі зламів слідів ґальмування автомобіля ВАЗ та розташування «следа задира на проезжей части». Швидкість автомобіля ВАЗ в даних дорожніх умовах перед початком його екстреного гальмування перевищувала 52-54 км/год (Т.2 а.с.5-17).
Висновок експерта ОСОБА_25 №6636 від 23.03.2015 року щодо судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля ВАЗ-21114 з мотоциклом ІЖ, суд вважає недопустимим доказом, так як експертом під час проведення експертизи до уваги приймалися обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.11.2014 року, який судом визнано неналежним доказом, тому висновок як похідний від недопустимого доказу, слід вважати також недопустимим (Т.2 а.с.22-26).
Постановою начальника слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_15 від 03.02.2015 року було призначено (змінено) групу слідчих у кримінальному провадженні та старшого групи призначено ОСОБА_26 (Т.2 а.с.28).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 14.02.2015 року проведеним слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_26 за участю потерпілої ОСОБА_6 та понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_11 , вбачається, що слідством на місці ДТП згідно схеми було встановлено місце зіткнення, а саме подряпина, яка знаходилась на відстані 0,61 м від лінії розмітки, а саме на полосі руху мотоцикла. Також в обидва напрямку були відміряні відрізки 30 м, відстань від подряпини до лівого краю проїжджої частини склала 2,6 м, по прямій відстань склала 29,2 м (Т.2 а.с.29-32).
Також суду стороною обвинувачення було надано два клопотання потерпілої ОСОБА_6 від 15.05.2015 року на ім`я слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС ОСОБА_26 про залучення роздрукованих фотокопії у кількості 26 та 10 примірників з місця пригоди, зафіксованих на фотоапарат Сanon слідчим Болградського СВ РВ ГУМВС України в Одеській області та самою потерпілою. Ці клопотання не були розглянуті під час досудового розслідування (суду не було надано доказів цьому), тому суд вважає необхідним розглянути це питання під час судового розгляду.
Так, відповідно до ч.3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Як джерела доказових фактів фотографічні знімки повинні відповідати певним вимогам процесуального, тактичного і технічного характеру. Кримінально-процесуальний закон містить ряд норм, в яких є вказівки відносно застосування фотографування при проведенні слідчих дій. Якщо фактичні дані, що мають доказове значення, зафіксовані на фотографічному знімку, оформленому з дотриманням процесуальних вимог, знімок визнається доказом.
Закон надає слідчому право вирішувати питання про доцільність застосування фотозйомки під час огляду місця події; в свою чергу вимога підвищення якості огляду обумовлює необхідність фотографування при розслідуванні більшості злочинів. Обов`язковому фотографуванню підлягають такі об`єкти: що піддавалися природним змінам; описати які неможливо чи важко через складність форми або їх стан; що видаляються з місця події через особливі обставини (наприклад, при дорожньо-транспортних пригодах з проїжджої частини доріг видаляються транспортні засоби для відновлення руху; з місця події обов`язково видаляються вибухонебезпечні предмети тощо).
Факт проведення фотографування обов`язково повинен бути відмічений у протоколі огляду. Фотографування обстановки на місці події здійснюється в процесі огляду для одержання фотографічних знімків загального вигляду місця події, а також фотографій, на яких повинні бути зафіксовані положення об`єктів огляду на місцевості або в приміщенні, їх взаємне розташування, зовнішній вигляд і властивості. Ця загальна мета фотографування реалізується шляхом використання спеціальних методів і технічних засобів фіксації, що розробляються судовою фотографією. Слідчий або спеціаліст, які здійснюють фотозйомку на місці події, не тільки повинен мати технічні навички одержання якісних знімків, але й досконально знати прийоми огляду, що забезпечують можливість використовувати результати фотографування при розслідуванні. Фотографічна зйомка на місці події покладається, як правило, на спеціалістів-криміналістів, але це не звільняє слідчого від активного керівництва їх діями. Саме слідчий повинен визначити об`єм, об`єкти, напрямок зйомки, а іноді й інші її умови, наприклад масштаб.
Тобто для проведення фотографування на місці події кримінального правопорушення необхідно мати необхідні навички, відповідний статус особи (слідчий, спеціаліст) та ніяким чином особою, яка не має відповідного досвіду та спеціального знання, тому надані слідству фотографії за клопотаннями потерпілої ОСОБА_6 від 15.05.2015 року не можуть бути визнані допустимими доказами, так як не були отримані у порядку встановленому КПК України, тому суд не приймає ці фотографії до уваги (Т.2 а.с.59-78).
Відомості викладені в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.05.2015 року та відеозапис до нього, за участю ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , суд не приймає до уваги, так як експеримент проводився зі свідком ОСОБА_8 , якій в подальшому став підозрюваним, у зв`язку з чим даний доказ є недопустимим (Т.2 а.с.85-89).
На підставі постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_26 , старшим судовим експертом відділу автотехнічних досліджень лабораторії судових автотехнічних, товарознавчих та спеціальних видів дослідження КНДІСЕ ОСОБА_28 було проведено транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу по дослідженню пошкоджень автомобіля ВАЗ-21114 та мотоциклу ІЖ, за результатами якої надано висновок №13946/15-52, складений 30.06.2016 року, відповідно до якого: в даному випадку мало місце зустрічно-кутове за напрямком руху; косе за відносним розташуванням повздовжніх осей; блокуюче за характером взаємодії при зіткненні; переднє за місцем нанесення удару і первинний контакт даних транспортних засобів відбувся між передньою частиною автомобіля ВАЗ та передньою частиною мотоцикла ІЖ, при цьому в момент первинного контакту їх поздовжні висі знаходились під тупим кутом розкритим проти ходу годинникової стрілки відносно поздовжньої осі автомобіля ВАЗ. Місце первинного контакту автомобіля ВАЗ та мотоцикла ІЖ розташовувалося безпосередньо перед знаходженням правої передньої частини автомобіля ВАЗ, коли його передні колеса, знаходились безпосередньо перед початком зміни напрямку слідів гальмування. Швидкість руху автомобіля ВАЗ, що відповідає переміщенню даного транспортного засобу на ділянці слідоутворення становить приблизно 52…54 км/год (Т.2 а.с.92-101).
На підставі постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_26 , старшим судовим експертом відділу автотехнічних досліджень лабораторії судових автотехнічних, товарознавчих та спеціальних видів дослідження КНДІСЕ ОСОБА_28 було проведено судову автотехнічну експертизу з питання дій водіїв автомобіля ВАЗ-21114 та мотоциклу ІЖ в даній дорожньо-транспортній обстановці, за результатами якої надано висновок №13897/15-52, складений 30.06.2016 року, відповідно до якого: водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 з технічної точки зору, в момент виникнення небезпеки для його руху повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР, а водій мотоцикла ОСОБА_10 у відповідності до вимог п.11.3 та (або) 13.3 ПДР. Водій автомобіля не зміг б до моменту зіткнення застосувати екстрене ґальмування керованого ним транспортного засобу. На інші питання експерт не зміг надати відповіді (Т.2 а.с.103-107).
Відповідно до консультації спеціаліста-автотехніка транспортного трасолога ОСОБА_29 № НОМЕР_3 , складеної 16.02.2016 року за зверненням-заявою адвоката ОСОБА_30 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 ; місце зіткнення автомобіля ВАЗ-2114 та мотоцикла ІЖ розташовувалося праворуч по ходу руху мотоцикла стороні проїжджої частини на відстані приблизно 0,5 м від роздільної лінії, при цьому автомобіль знаходився передньою частиною повністю на полосі зустрічного руху, в той час мотоцикл повністю розташовувався на своїй стороні проїжджої частині. Водій автомобіля ВАЗ-2114 мав технічну можливість здійснити проїзд заокруглення дороги в межах своєї полоси проїжджої частини, чим запобігти зіткнення з автомобілем. З технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної події знаходилися дії водія автомобіля ВАЗ-21114, який не виконав вимоги п.12.1 Правил ПДД не вибрав швидкість, відповідну конфігурації шляху, що змусило його при виявлені мотоцикла ІЖ застосувати ґальмування для зниження швидкості, однак це призвело до виїзду автомобіля на полосу руху мотоцикла та зіткнення з ним (Т.2 а.с.112-119).
На підставі постанови слідчого СУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_26 , експерти в складі комісії старшого судового експерта відділу автотехнічних досліджень лабораторії судових автотехнічних, товарознавчих та спеціальних видів дослідження КНДІСЕ ОСОБА_28 та зав. відділом автотехнічних досліджень вказаної лабораторії ОСОБА_31 було проведено судову комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизи з питання дій водіїв автомобіля ВАЗ-21114 та мотоциклу ІЖ в даній дорожньо-транспортній обстановці, а також швидкості руху автомобіля, за результатами яких надано висновок №16745/16-52/3452/17-52, складений 22.02.2017 року, відповідно до якого: мінімальне значення швидкості автомобіля ВАЗ з урахуванням та за умов наведених в дослідницькій частині становить 58-63 км/год. Водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 з технічної точки зору, в момент виникнення небезпеки для його руху повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР, а водій мотоцикла ОСОБА_10 у відповідності до вимог п.11.3 та (або) 13.3 ПДР. Водій автомобіля не зміг б до моменту зіткнення застосувати екстрене ґальмування керованого ним транспортного засобу. (Т.2 а.с.124-130).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 22.10.2017 року проведеним слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_32 за участю потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , вбачається, що слідством на місці ДТП було відтворено обставини ДПТ, але суду не надано доказів того, що слідчий ОСОБА_32 входить до групи слідчих в даному кримінальному провадженні, або в цій слідчий дії він діяв на підставі доручення, тому цей доказ є недопустимим, тому що добутий з грубим порушенням норм кримінального процесу (Т.2 а.с.131-135), у зв`язку з чим (слідчий ОСОБА_32 на підставі постанови якого було доручено та проведено експертизу) висновок комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 23439/1651 від 04.10.2018 року також вважається не допустимим доказом (Т.2 с.с.137-147).
Так, постановою прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_35 від 13.02.2019 року було визначено підслідність у кримінальному провадженні за Болградським ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, якому доручено подальше досудове розслідування (Т.2 а.с.148). Група прокурорів, в тому числі ОСОБА_36 була призначена постановою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_37 (Т.1 а.с.133).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Прокурор розглядає письмове повідомлення слідчого протягом десяти днів з дня його отримання та в разі підтвердження наведених у ньому обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності. Прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.
Тому зауваження захисника, що прокурор ОСОБА_35 не відноситься до осіб, які можуть змінити підслідність не знайшло свого підтвердження. Також не може бути прийнято до уваги у визначенні винуватої особи, посилання захисника ОСОБА_9 , що протягом п`яти років досудове розслідування здійснювалося Відділом розслідування дорожньо-транспортних пригод Слідчого управління МВС України в Одеській області, необхідність доручення досудового розслідування іншому органу була відсутня та в цій постанові відсутні відповідні посилання. Ці зауваження можуть бути предметом оскарження дій слідчого органу, щодо строків проведення досудового розслідування, та притягнення винуватих у затягуванні досудового розслідування винуватих осіб до відповідальності, передбаченої законодавством, але порушень з процесуального боку не має.
Посилання захисника на ч.5 ст. 36 КПК України, а саме, що прокурор ОСОБА_36 не є суб`єктом, який має право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, а саме у разі неефективного досудового розслідування, не застосовується в даному випадку, так як прокурор керувався ч.1 ст. 218 КПК, та не йдеться мова, щодо неефективного здійснення досудового розслідування. Окрім цього дане питання вже вирішувалося судом та ухвалою судді у цій справі від 10.03.2021 року скарга адвоката ОСОБА_9 про визначення місця проведення досудового розслідування залишена без задоволення.
Після визначення підслідності, постановою першого заступника керівника місцевої прокуратури ОСОБА_3 було призначено нову групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 (Т.2 а.с.149-150).
Як вбачається з положень п.1 ч.2 ст. 39 керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування.
Відповідно до Глави 5 п.п.3.1, 3.2 Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України кримінального процесуального законодавства, начальник слідчого управління:
1) організовує здійснення підпорядкованими слідчими підрозділами досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Національної поліції України;
2) у межах компетенції дає обов`язкові для виконання працівниками ГУНП та його територіальних (відокремлених) підрозділів доручення та вказівки з питань, які стосуються досудового розслідування.
А в главі 6 п. 5 цього Положення рішення слідчого судді, суду, письмові доручення і вказівки прокурора та вказівки керівника слідчого підрозділу, які не суперечать рішенням та вказівкам прокурора, надані в межах їх компетенції і в установленій законодавством формі, є обов`язковими для виконання слідчим.
На підставі вищезазначеного заступником начальника відділення - начальником слідчого відділення Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_42 18.03.2019 року було надано доручення про проведення досудового розслідування старшому слідчому СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_43 (Т.2 а.с.151).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 03.07.2019 року проведеним слідчим СВ Болградського відділення поліції ОСОБА_43 за участю потерпілої ОСОБА_4 та понятих ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , вбачається, що слідством 03.07.2019 року було здійснено виїзд на місто ДТП та встановлено стовп ЛЕП (зазначена на місці ДТП від 02.09.2014 року під №10, до якого була прив`язана уся слідча інформація даного ДТП, зроблені заміри відповідно до інформація яка містилася в матеріалах кримінального провадження, всі дані внесені до схеми до протоколу. Протокол та схема підписані усіма учасниками слідчої дії (Т.2 а.с.152-154).
На підставі постанови старшого слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_43 , судовим експертом ОСОБА_46 завідувачем лабораторії інженерно технічних досліджень ОДНІСЕ було проведено комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизи механізму і обставинами зіткнення автомобіля ВАЗ-2114, реєстраційний номер НОМЕР_1 з мотоциклом ІЖ з боковим причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами яких надано висновок №19-3982/19-3983, складений 07.04.2020 року, відповідно до якого: зіткнення автомобіля з мотоциклом ІЖ з боковим причепом мало місце на смузі руху мотоцикла ІЖ в межах різкого відхилення ліворуч слідів гальмування автомобіля ВАЗ-21114. З технічної точки зору свідчення водія автомобіля ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_47 про механізм даної дорожньо-транспортної пригоди, не є спроможними. Допустима швидкість автомобіля ВАЗ-21114, виходячи із слідчого експерименту і схемою до неї 03.07.2019 року на даній ділянці проїзної частини становить 124.2 132.7 км/год. Водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 в умовах даної дорожньо-транспортної обстановці повинен був діяти відповідно до вимог дорожньої розмітки 1.1. п.34 Розділ 1 «Горизонтальна розмітка» та п.10.1 Правил дорожнього руху України, а водій мотоцикла ОСОБА_10 у відповідності до вимог п.12.3 ПДР. Водій мотоциклу ІЖ з боковим причепом не мав технічної можливості запобігти зіткненню автомобілю з ним, з технічної точки зору в його діях не відповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події, не вбачається (Т.2 а.с.159-167).
Свідок ОСОБА_17 суду показав, що він як слідчий Болградського ВП знаходився на чергуванні у складі групи, коли було отримано повідомлення, що на автодорозі між селами с.Виноградівка та с.Табаки сталася дорожньо-транспортна пригода. Приїхавши на місце пригоди, за межами населеного пункту с.Виноградівка в сторону пункту пропуска, на той час була тепла пора року, початок осені, він побачив транспортні засоби мотоцикл ІЖ, який знаходився на узбіччі, неподалік був труп водія мотоцикла, та автомобіль ВАЗ, який знаходився поза межами дороги у кюветі. Обидва транспортні засобі знаходилися на лівій стороні дороги, якщо рухатися зі сторони пункту пропуску. Він як слідчий проводив слідчу дію огляд місця події, складав протокол місця події, схему та проводив фотографування на фотоапарат. З встановлених фактів вбачалося, що мотоцикл рухався в напрямку с.Табаки з с.Виноградівка, дорога була не рівна, а саме мала заокруглення в бік с.Виноградівка. Так як слідчі Слідчого управління, ще не прибули на місце події, він зафіксував всі данні, склав схему та зробив фото, які в подальшому передав слідчим управління. Потерпілі, які також були присутні під час огляду, здійснювали фотографування на свій засіб. Щодо місця зіткнення транспортних засобів, то саме на полосі руху мотоцикла, розташовувалися основні уламки, сліди ґальмування закінчувалися на зустрічній полосі для руху автомобіля, а також свіжа подряпина на асфальті (можливо металевим предметом), контактування транспортних засобів було встановлено на схемі. Він особисто робив вимірювання та вносив до протоколу та схеми ці данні. Так як автомобіль знаходився за межами дороги, ідентифікація слідів ґальмування зазначалася за шириною коліс. Щодо вантажу, який перевозив водій мотоцикла, то було десь 2-3 мішка борошна, скільки саме він не пам`ятає. Він не пам`ятає чи передавав потерпілим фотознимки.
Свідок ОСОБА_43 суду показав, що у 2019 року йому, як слідчому Болградського РВ Ізмаїльського РВ ГУНП України в Одеської області, було доручено проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженню, так як місце ДТП відносилося до меж Болградського району. Пояснити причини зміни підслідності свідок не зміг. Він прийняв рішення щодо проведення слідчого експерименту, так як експертам необхідні були деякі уточнені данні, щодо крутизни повороту, а експертизи які були вже наявні в матеріалах провадження є суперечливими. Під час цієї слідчої дії були присутні потерпілі, ОСОБА_8 не приймав участі у слідчому експерименті. На місці події дорога не пряма, має закруглену форму справа-наліво. Він з 2015 року працює слідчим у справах по ДТП, тому має відповідний досвід, й може сказати, що мотоцикліст не встиг увійти в поворот, коли сталося зіткнення з автомобілем.
Таким чином, дослідивши усі докази у їх сукупності, надавши їм відповідну оцінку, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, так як він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло смерть потерпілого.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує: характер суспільної небезпечності скоєного ним злочину, його особу, його сімейний стан, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що він за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні батька інваліда 1-ї групи, а також думку потерпілих, які наполягали на максимальному покаранні для обвинуваченого.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , передбачені ст.66 КК України, так як й обставин, що обтяжують його покарання, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Викладаючи фактично встановлені обставини скоєння злочину, суд вважає, що диспозиція ст. 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП та які порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.
Обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину вчиненого з необережності, його наслідки у виді смерті людини (потерпілого), особу винного, який не визнав себе винним у вчиненому злочину, але раніше не судимий, даних про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України стороною обвинувачення не надано, одружений, по місцю проживання характеризується позитивно, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває.
На підставі вищевикладеного суд вважає можливим призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк.
Розглядаючи питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує його значення для запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_8 характер допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та наслідки вказаних порушень, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину та вважає за необхідне застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того, суд бере до уваги висновок Болградського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, викладений в досудовій доповіді, згідно якої обвинувачений ОСОБА_8 оцінюється як правопорушник з низьким рівнем ймовірності вчинення повторних кримінальних правопорушень. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. ОСОБА_8 має вищу освіту, за місцем проживання характеризується позитивно, має двох неповнолітніх синів, на обліку у лікарів (психіатра, нарколога) не перебуває. Орган пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до ст. 76 ч.1,3 п.4 виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VІІІ.
Ст.1 п. «В» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VІІІ передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами. Судом встановлено, що ОСОБА_8 є батьком неповнолітніх ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно яких він не позбавлений батьківських прав.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеністю вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Як передбачено у ч.1 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує, зокрема, за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Перевіривши всі докази надані обвинуваченим ОСОБА_8 , суд не знаходить підстав для відмови в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення його від відбування покарання на підставі закону про амністію, так як він є суб`єктом амністії, що не дає права суду відмовити у задоволенні такого клопотання навіть з тих підстав, що він не визнає своєї провини у скоєнні даного злочину.

Щодо цивільних позовів.
Під час судового розгляду потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були подані цивільні позови.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Цивільний позов ОСОБА_4 .
Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну шкоду, що полягає у витратах на поховання чоловіка ОСОБА_10 , на встановлення пам`ятника на могилі, яка підлягає відшкодуванню в розмірі, що підтверджується наданими суду доказами, а саме накладною №64 від 03 вересня 2014 року на суму 2 070,00 грн.; квитанцією № 32 від 20.08.2016 року на суму 9 000,00 грн.; накладною від 14.10.2014 року на 1 030,00 грн.; накладною № 218 від 03.09.2014 року на суму 4 525,00 грн.; довідкою №271 від 02.10.2014 року, виданою директором школи де проходили поминки на суму 1 370,00 грн.; а всього 17 995,00 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_4 зазначила, що витрати на поховання були їй компенсовані обвинуваченим ОСОБА_8 під час судового розгляду, тому вона відмовилася від підтримання цих вимог.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи №757 від 17.04.2015 року, подія ДТП, яка сталася 02 вересня 2014 року, внаслідок якої ОСОБА_10 загинув, є психотравмуючою для ОСОБА_4 . Їй спричинені душевні страждання (моральна шкода) внаслідок ДТП. Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання знаходиться в діапазоні від 0 до 140 мінімальних заробітних плат (Т.1 а.с.47-49).
Окрім висновку експерта суд при визначені остаточної суми моральної шкоди завданої ОСОБА_4 враховує наступні обставини: загиблий чоловік потерпілої був годувальником сім`ї, забезпечував сім`ю самостійно працюючи на сезонних роботах в селах району, ОСОБА_4 є інвалідом, тому з загибеллю чоловіка її життя дуже ускладнилося. Протягом тривалого часу здійснювалося досудове слідство, тому потерпіла повинна була захищати свої інтереси, з`являтися для проведення слідчих дій, що спричиняло певні душевні хвилювання, обвинувачений своєї провини не визнав, пробачення у потерпілої не попрохав, що також спричиняло складності у житті потерпілої, душевні хвилювання, зневірення у справедливості та отримання винуватою особою покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованим, оскільки дійсно внаслідок вчинення злочину потерпіла зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, у зв`язку зі смертю годувальника, не визнання своєї вини обвинуваченим, однак заявлена в позові сума моральної шкоди на думку суду є завищеною. Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. (заявлена уточнена сума 910 000,00 грн.)
Щодо стягнення витрат на професійну допомогу ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому слід зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог Глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Зокрема, у ст. 120 КПК України закріплені положення щодо витрат на правову допомогу. Під час постановлення рішення суд ретельно перевіряє доводи цивільних позовів з уточненнями з огляду на граничний розмір компенсації вищевказаних витрат (ч. 3 ст. 120, ч. 5 ст. 121 КПК України), та враховує положення, закріплені у Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів та Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 17 вересня 2014 року.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги.
Відповідно до положень ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
А згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 11.12.2020 року між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_7 укладено договір про надання правової допомоги. Вартість послуг адвоката в договорі не зазначена, але адвокатом здійснювалися у цьому кримінальному провадженні наступні послуги: подання цивільного позову, надання уточнення до цивільного позову, відвідування усіх судових засідань з розгляду справи, який тривав понад року. Цивільним позивачем ОСОБА_4 було надано дві квитанції про сплату адвокату ОСОБА_7 гонорару № 10, 11 від 12.10.2021 року та 20.11.2021 року загальною сумою 20 000,00 грн. (Т.2 а.с.198), тому суд вважає ці вимоги підлягаючими задоволенню.
Цивільний позов ОСОБА_5 .
Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_5 було заподіяно моральну шкоду, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи №758 від 17.04.2015 року, подія ДТП, яка сталася 02 вересня 2014 року, внаслідок якої ОСОБА_10 загинув, є психотравмуючою для ОСОБА_5 . Їй спричинені душевні страждання (моральна шкода) внаслідок ДТП. Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання знаходиться в діапазоні від 0 до 108 мінімальних заробітних плат (Т.1 а.с.69-71).
Окрім висновку експерта суд при визначені остаточної суми моральної шкоди завданої ОСОБА_5 враховує наступні обставини: загиблий є батьком потерпілої, його загибель призвела до душевних хвилювань з боку потерпілої особи, втрата близької людини спричинила певні зміни з житті. Також судом враховується той факт, що протягом тривалого часу (понад 7 років) здійснювалося досудове слідство та судове розслідування, тому потерпіла повинна була захищати свої інтереси, з`являтися для проведення слідчих дій та розгляду справи у суді, що спричиняло певні душевні хвилювання, обвинувачений своєї провини не визнав, пробачення у потерпілої не попрохав, що також спричиняло складнощі у житті потерпілої, душевні хвилювання, зневірення у справедливості та в отриманні винуватою особою покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованим, оскільки дійсно внаслідок вчинення злочину потерпіла зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, у зв`язку зі смертю батька, не визнання своєї вини обвинуваченим, однак заявлена в позові сума моральної шкоди на думку суду є завищеною. Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. (заявлена уточнена сума 702 000,00 грн.)
Цивільний позов ОСОБА_6 .
Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно моральну шкоду, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи №756 від 17.04.2015 року, подія ДТП, яка сталася 02 вересня 2014 року, внаслідок якої ОСОБА_10 загинув, є психотравмуючою для ОСОБА_6 . Їй спричинені душевні страждання (моральна шкода) внаслідок ДТП. Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання знаходиться в діапазоні від 0 до 108 мінімальних заробітних плат (Т.1 а.с.61-63).
Окрім висновку експерта суд при визначені остаточної суми моральної шкоди завданої ОСОБА_6 враховує наступні обставини: загиблий є батьком потерпілої, його загибель призвела до душевних хвилювань з боку потерпілої особи, втрата близької людини спричинила певні зміни з житті. Також судом враховується той факт, що протягом тривалого часу (понад 7 років) здійснювалося досудове слідство та судове розслідування, тому потерпіла повинна була захищати свої інтереси, з`являтися для проведення слідчих дій та розгляду справи у судді, що спричиняло певні душевні хвилювання, обвинувачений своєї провини не визнав, пробачення у потерпілої не попрохав, що також спричиняло складності у житті потерпілої, душевні хвилювання, зневірення у справедливості та в отриманні винуватою особою покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованим, оскільки дійсно внаслідок вчинення злочину потерпіла зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, у зв`язку зі смертю батька, не визнання своєї вини обвинуваченим, однак заявлена в позові сума моральної шкоди на думку суду є завищеною. Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. (уточнена сума 702 000,00 грн.)
Щодо стягнення витрат на правничу професійну допомогу ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому слід зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог Глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Зокрема, у ст. 120 КПК України закріплені положення щодо витрат на правову допомогу. Під час постановлення рішення суд ретельно перевіряє доводи цивільних позовів з уточненнями з огляду на граничний розмір компенсації вищевказаних витрат (ч. 3 ст. 120, ч. 5 ст. 121 КПК України), та враховує положення, закріплені у Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів та Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 17 вересня 2014 року.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги.
Відповідно до положень ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
А згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04.01.2016 року між потерпілою ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_30 укладено Угоду про умови оплати доручення по договору про надання юридичних послуг. Вартість послуг адвоката в угоді зазначена в розмірі 25 000,00 грн., але суду не надано квитанцію або чек про оплату ОСОБА_6 відповідної суми, також не надано документу, який перелічує наданні послуги цім адвокатом, тем більш що участі під час судового розгляду він не приймав, тому суд вважає ці вимоги не підлягаючими задоволенню.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні не обирався.
Відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз технічного стану транспортного засобу, судових психологічних експертиз, тощо, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 , щодо інших експертиз то ці витрати віднести на рахунок держави.
Відповідно до ст. 100 ч.9 КПК України речові докази автомобіль ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_2 - підлягають поверненню.
Керуючись ст. 100, 120, 124, 127, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 2 (двох) років.
Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, основного та додаткового, призначених йому цим вироком на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VІІІ.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , моральну шкоду завдану злочином в розмірі 500 000,00 грн, а також суму процесуальних витрат на отримання правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн., а всього 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , моральну шкоду завдану злочином в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , моральну шкоду завдану злочином в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову (стягнення витрат на правничу допомогу) відмовити.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз:
- автотехнічна експертиза № 11/А-594 від 28.10.2014 року 442,26 грн.;
- автотехнічна експертиза № 11/А-593 від 28.10.2014 року 442,26 грн.;
- автотехнічна експертиза № 11/А-595 від 28.10.2014 року 2 211,30 грн.;
- автотехнічна експертиза № 6637 від 16.03.2015 року - 1 537,50 грн.;
- автотехнічна експертиза №13897/15-52 від 30.06.2016 року 3 303,00 грн.;
- комплексна транспортно-трасологічна та автотехнічна експертизи № 19-3982/19-3983 від 07.04.2020 року 6 537,60 грн.;
- психологічна експертиза № 757 від 17.04.2015 року 1 843,20 грн.;
- психологічна експертиза № 758 від 17.04.2015 року 1 843,20 грн.;
- психологічна експертиза № 756 від 17.04.2015 року 1 843,20 грн.;
а всього 20 003 (двадцять тисяч три) гривні 52 копійки.
Речові докази по справі, а саме: автомобіль ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути за приналежністю ОСОБА_8 та спадкоємцям померлого ОСОБА_10 .
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.
Копію вироку вручити учасникам судового провадження негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1