Провадження №11-кп/801/299/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді : ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 04.03.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця, розлученого, має на утримання неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тетріцкаро, Республіка Грузія, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, судимого вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 17.07.2019, який скасований вироком Вінницького апеляційного суду від 29 січня 2020 року та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, за яким на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, одруженого, працюючого юристконсультом в ТОВ «Легіонер-ХХІ, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурорів: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_13 - ОСОБА_14 .
Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року вирішено:
ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
ОСОБА_9 обвинуваченого за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2016 року на автомобіль марки «BMW 645 CI», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_15 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_4 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 скасувати.
Речові докази по справі:
автомобіль марки «BMW 745 і» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «BMW 645 сі» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , які передані на відповідальне зберігання на територію майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області повернути власникам;
мобільний телефон марки «Леново S 720і» ІМЕІ НОМЕР_3 належний ОСОБА_16 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_16 залишити останній;
паперову упаковку із компакт диском та фрагментом фольгового паперу із нашаруванням білої порошкоподібної речовини, що містить психотропну речовину - амфетамін, масою 0,00025 г., вилучені із салону автомобіля марки «BMW745 і», д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_17 ; ніж, вилучений з салону автомобіля марки «BMW 745 і», д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_17 та оглянутий в судовому засіданні, які передані під розписку на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області - знищити;
Процесуальні витрати за проведення експертних досліджень та експертиз віднести на рахунок держави.

Згідно вироку Вінницьким міським судом Вінницької області встановлено, що досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вступивши у попередню злочинну змову із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та іншими невстановленими особами, переслідуючи корисливий мотив, направлений на протиправне заволодіння чужим майном та звернення його на свою користь, 03 березня 2016 року, використовуючи засоби мобільного зв`язку через смс - повідомлення та соціальну мережу Інтернет-ресурсу «ВКонтакте», назначили ОСОБА_13 від імені його знайомого ОСОБА_18 , використовуючи телефон останнього, зустріч на автостоянці, розташованій поряд із закладом швидкого харчування «МакДональдс», що знаходиться по вул. Соборна в м. Вінниці. Цього ж дня, близько 22.30 години ОСОБА_13 , підійшов до зазначеної автостоянки, де невстановлена особа примусово посадила його до салону автомобіля марки «BMW 745 і» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, окрім якого у салоні також знаходились ОСОБА_9 та ще одна невстановлена особа. Після цього, шляхом залякування та постійних погроз, пов`язаних із заподіянням фізичної шкоди, демонстрації ножа, як предмету залякування, незаконно позбавили ОСОБА_13 волі та можливості вільно пересуватись на власний розсуд, вимагаючи при цьому незаконно передати їм грошові кошти в сумі один мільйон гривень. Так, вказані особи перевезли зазначеним автомобілем ОСОБА_13 за межі м. Вінниці у бік смт. Стрижавка, де зустрілись, відповідно до попередньої домовленості, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приїхали на автомобілі БМВ сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . У подальшому всі зазначені особи, залякуючи ОСОБА_13 та вимагаючи у нього гроші, продовжили незаконного його утримувати, перевозячи на вказаних автомобілях по м. Вінниці до 02.00 години 04.03.2016 року. Сприймаючи погрози фізичної розправи реально, ОСОБА_13 погодився на незаконні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 та невстановлених осіб, повідомивши, що має 10 000 доларів США, які зберігаються за місцем проживання його батьків в с. Станилівка, Погребищенського району. Після чого, близько 02.30 години 04.03.2016 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , домовившись із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і ОСОБА_9 зустрітись вранці, відвезли ОСОБА_13 до готелю «Вагнес», розташованого в смт. Стрижавка, Вінницького району, де замкнули в одному із номерів, позбавивши його можливості вільно залишити приміщення, незаконно утримували до ранку 04.03.2016.
Приблизно о 10.00 годині 04.03.2016 до вказаного готелю на автомобілі «BMW 745 і», д.н.з. НОМЕР_4 , приїхали особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , які з метою доведення свого злочинного умислу до завершення, направленого на незаконне отримання коштів, продовжили незаконно утримувати ОСОБА_13 у вищезазначених автомобілях та відвезли спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в с. Станилівка, Погребищенського району, де були затримані співробітниками поліції.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_9 та невстановлені особи незаконно позбавили волі ОСОБА_13 в період приблизно з 22.30 години 03.03.2016 по 12.30 годину 04.03.2016.

Крім того, досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вступивши у попередню злочинну змову із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження та іншими невстановленими особами, з метою незаконного збагачення, шляхом протиправного вимагання передачі грошових коштів з погрозою застосування фізичного насильства та незаконного позбавлення волі, 03.03.2016 використовуючи засоби мобільного зв`язку через СМС повідомлення та соціальну мережу Інтернет-ресурсу «ВКонтакте», назначили ОСОБА_13 від імені його знайомого ОСОБА_18 , використовуючи телефон останнього, зустріч на автостоянці розташованій поряд із закладом швидкого харчування «МакДональдс», що знаходиться по вул. Соборна в м. Вінниці. Цього ж дня, близько 22.30 години ОСОБА_13 підійшов до зазначеної автостоянки, де невстановлена особа примусово посадила його до салону автомобіля марки «BMW 745 і» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, окрім якого у салоні також знаходились ОСОБА_9 та ще одна невстановлена особа. Після цього, шляхом залякування та постійних погроз, пов`язаних із заподіянням фізичної шкоди, демонстрації ножа, як предмета залякування, незаконно позбавили ОСОБА_13 волі та можливості вільно пересуватись на власний розсуд, вимагаючи при цьому незаконно передати їм грошові кошти в сумі 1 000 000 грн. З метою досягнення своєї злочинної мети, вказані особи перевезли зазначеним автомобілем ОСОБА_13 за межі м. Вінниці у бік смт. Стрижавка, де зустрілись, відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приїхали на автомобілі БМВ, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . У подальшому всі зазначені особи, залякуючи ОСОБА_13 та вимагаючи у нього гроші, продовжили незаконного його утримувати, перевозячи на вказаних автомобілях по м. Вінниці до 02.00 години 04.03.2016. Сприймаючи погрози фізичної розправи реально, ОСОБА_13 погодився на незаконні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб, повідомивши, що має 10 000 доларів США, які зберігаються за місцем проживання його батьків в с. Станилівка, Погребищенського району. Після чого, близько 02.30 години 04.03.2016 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , домовившись із особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження і ОСОБА_9 зустрітись вранці, відвезли ОСОБА_13 до готелю «Вагнес», розташованого в смт. Стрижавка, Вінницького району, де, замкнули в одному із номерів, позбавивши його можливості вільно залишити приміщення, та незаконно утримували до ранку 04.03.2016.
Приблизно о 10.00 годині 04.03.2016 до вказаного готелю на автомобілі «BMW 745 і», д.н.з. НОМЕР_4 приїхали особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , які з метою доведення свого злочинного умислу до завершення, направленого на незаконне отримання коштів, продовжили незаконно утримувати ОСОБА_13 у вищезазначених автомобілях та відвезли спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в с. Станилівка, Погребищенського району, де були затримані співробітниками поліції.

Проте, оцінивши досліджені докази, суд першої інстанції дійшов висновку що вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд прийшов до висновку, що з врахуванням наявних доказів, органом обвинувачення не доведено винуватість обвинувачених згідно обвинувального акту у вчиненні ними злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, і таких слід виправдати відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України, зокрема, якщо не доведено, що в діянні обвинувачених є склад кримінальних правопорушень.
До вказаного висновку суд першої інстанції прийшов з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 04.03.2016 р. на ім`я начальника Погребищенського ВМ Хмільницького ВПГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт (посада та прізвище написані нерозбірливо), згідно з яким його автору на мобільний телефон зателефонувала невідома особа жіночої статі, яка повідомила, що у с. Станилівка Погребищенського району 04.03.2016 р. біля 10.00 год. невідомі особи неподалік будинку культури вимагали кошти у (написано нерозбірливо). Вказаний рапорт було зареєстровано у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за № 376. Відомостей про подальший рух або розгляд даного рапорту суду надано не було. Натомість стороною обвинувачення надано суду заяву ОСОБА_13 про вчинення відносно нього злочину, яка зареєстрована у Погребищенському ВМ 04.03.2016 р. за № 381. Відповідно до зазначеної заяви остання була прийнята слідчим Погребищенського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_20 о 15.15 год. З наданих стороною обвинувачення витягів з ЄРДР випливає, що відомості про злочин було зареєстровано 04.03.2016 р. Зі змісту даного витягу слідує, що слідчими у даному кримінальному провадженні є: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Відомості про здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження слідчим ОСОБА_20 у наданому суду витягу з ЄРДР відсутні. Згідно з фабулою, зазначеною у даному витязі, до чергової частини Погребищенського відділення поліції Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_13 про те, що 03.03.2016 р. біля 22.00 год. в м. Вінниці по вул. Соборній на стоянці для автомобілів, що розташована поряд із закладом громадського харчування «Макдональдс», невідомі йому особи примусово посадили його до свого автомобіля, після чого шляхом залякування та погроз, пов`язаних із заподіянням фізичної шкоди здоров`ю, незаконно позбавили його волі та незаконно вимагали передати їм грошові кошти. Відомості за ч. 2 ст. 189 КК України, як слідує з наданих суду витягів з ЄРДР, були внесені 04.03.2016 p., а за ч. 2 ст. 146 КК України - 05.03.2016 р.

Стороною обвинувачення надано суду постанову начальника СУ - начальника відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_29 про створення групи слідчих у даному кримінальному провадженні. Проте, суд враховує, що відомості про вчинення злочину стосовно ОСОБА_13 були зареєстровані саме Погребищенським ВП ГУНП у Вінницькій області. Яким чином матеріали кримінального провадження потрапили до СУ ГУНП у Вінницькій області надані суду матеріали кримінального провадження відомостей не містять.
Суд також враховує, що в наданому стороною обвинувачення відсутні точні дані щодо часу надходження до чергової частини повідомлення ОСОБА_13 про вчинення стосовно нього зазначеного злочину. При цьому суд враховує, що відповідного повідомлення, яке надійшло до нерозбірливо зазначеної службової особи Погребищенсвкого ВП суду надано не було. Крім того, в рапорті, наданому суду, відсутні відомості про дані, з якого номеру надійшло зазначене повідомлення. Як вбачається з наданих суду матеріалів, в ході досудового розслідування дій, спрямованих на встановлення даних обставин, вчинено не було. Крім того, стороною обвинувачення відповідне клопотання в судовому засіданні заявлене не було і особа, яка здійснила відповідний телефонний дзвінок, в судовому засіданні допитана не була.

На підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів сторони обвинувачення посилалась на протокол огляду від 04.03.2016 p., згідно з яким було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_5 . Зазначений огляд було проведено слідчим ОСОБА_20 з 13.30 год. до 15.00 год., тобто до прийняття останнім заяви ОСОБА_13 про вчинення злочину стосовно нього. Суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом; огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. Таким чином, суд вважає, що підстави для визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом у зв`язку з проведенням огляду до внесення відомостей до ЄРДР відсутні й зазначений протокол підлягає оцінці в сукупності разом з іншими доказами, наданими сторонами кримінального провадження.
Разом з тим, суд враховує, що у вказаному протоколі, зазначено, що домоволодіння належить ОСОБА_30 . При цьому як підставу для проведення огляду вказаного домоволодіння прокурором надано суду заяву ОСОБА_13 про надання дозволу на проведення огляду. Також суд враховує, що в ході огляду зазначеного домоволодіння було виявлено мобільний телефон марки «Леново», який згідно із заявою ОСОБА_16 від 04.03.2016 р. належить останній.
Відомостей, які б свідчили про виконання приписів ч. 1 ст. 167, ч. 1 ст. 168, ч. 5 ст. 171 КПК України, суду надано не було. При цьому, стороною обвинувачення надано суду висновок експерта від 21.04.2016 p., згідно з яким зафіксовано смс-повідомлення, збережені в пам`яті телефону марки «Леново». З наданого стороною обвинувачення вказаного висновку випливає, що із зазначеного номеру надходили повідомлення, в яких повідомлялось про вимагання бандитами грошей та утримання особи за містом. Разом з тим, суд враховує, що стороною обвинувачення не надано суду переконливих та обґрунтованих доказів, які б свідчили про належність абонентського номеру, на який здійснюється посилання у висновку експерта. Крім того, як вбачається з протоколу огляду місця події, останній було вилучено 04.03.2016 р. Таким чином, вказаний мобільний телефон згідно з приписами ч. 3 ст. 168, ч. 5 ст. 171 КПК України мав бути повернутий його законному володільцю не пізніше 05.03.2016 p., однак перебував у володінні органів досудового розслідування і з ним проводилися ряд процесуальних дій. Наявність у матеріалах кримінального провадження постанови про визнання даного мобільного телефону речовим доказом суд оцінює критично у зв`язку з порушенням порядку його отримання. Крім того, ч. 1 ст. 100 КПК України також містить застереження про необхідність негайного повернення володільцю речового доказу, крім випадків, передбачених ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу. Відомостей про наявність зазначених обставин, суду надано не було. За таких обставин суд приходить до переконання, що висновок експерта від 21.04.2016 р. відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України підлягає визнанню недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки під час здійснення досудового розслідування було порушено порядок отримання мобільного телефону.
Стороною обвинувачення надано суду протоколи огляду автомобілів марки «БМВ», згідно з якими описано наявні в їх салоні та багажному відділенні речі. Зокрема, згідно з протоколом огляду автомобіля марки «БМВ», д.н. НОМЕР_4 , в його салоні було виявлено та вилучено ніж. Відомостей, які б свідчили про проведення з даним ножем криміналістичних досліджень суду надано не було. Крім того, ні в ході досудового розслідування, ні під час проведення судового розгляду даного кримінального провадження вищевказаний ніж, як слідує з наданих суду матеріалів, потерпілому для впізнання пред`явлений не був.
Також стороною обвинувачення надано суду протокол огляду автомобіля марки «БМВ», д.н. НОМЕР_1 . Суд враховує, що огляд вищевказаних транспортних засобів проведено 04.03.2016 р. з 15.00 год. по 16.22 год. слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_28 та 04.03.2014 р. з 15.30 год. по 16.10 год. слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 відповідно. Зазначені слідчі, як слідує з наданим стороною обвинувачення витягом з ЄРДР та постановою про створення групи слідчих, уповноважені на вчинення відповідних процесуальних дій у даному кримінальному провадженні. Однак, як вже судом було зазначено, стороною обвинувачення не надано відомостей, які б свідчили про час реєстрації відповідних відомостей про злочин у ЄРДР та винесення відповідної постанови про створення групи слідчих. Також в наданих стороною обвинувачення матеріалах відсутні відомості про те, що слідчі ОСОБА_28 та ОСОБА_21 здійснювали реєстрацію відомостей про злочин у ЄРДР. Не надано суду і відомостей, які б свідчили про виконання зазначеними слідчими вимог ч. 6 ст. 214 КПК України щодо повідомлення слідчими ОСОБА_28 та ОСОБА_20 керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, натомість наявне лише таке повідомлення від слідчого ОСОБА_21 .
Рапорт з нерозбірливим посиланням на посаду та прізвище службової особи про надходження телефонного дзвінка від невідомої особи про вчинення злочину може розцінюватись як повідомлення від підрозділу спеціальної поліції. Проте, відомості про оформлення вищевказаного рапорту службовою особою підрозділу спеціальної поліції суду надано не було. Зі змісту рапорту також можна припустити, що він був сформований службовою особою кримінальної поліції, яка відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» також діє в складі поліції та згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» уповноважена на здійснення оперативно-розшукової діяльності. Однак дане припущення не ґрунтується на наданих суду матеріалах кримінального провадження і згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України має тлумачитись на користь обвинувачених. Крім того, як вже було зазначено судом, відомості про подальший рух рапорту про надходження повідомлення про вчинення злочину в наданих суду матеріалах кримінального провадження відсутні.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов до переконання, що з наданих суду матеріалів кримінального провадження не зрозуміло, яким чином слідчі ОСОБА_28 та ОСОБА_21 опинились у Погребищенському районі Вінницької області до прийняття слідчим ОСОБА_20 заяви від ОСОБА_13 про вчинення стосовно нього злочину.
Судом першої інстанції також враховано, що потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні не зміг повідомили, хто саме посадив його до автомобіля біля парковки «Макдональдс». За його словами в автомобілі сидів ОСОБА_9 та ОСОБА_17 . Також потерпілий в судовому засіданні повідомив, що він зателефонував ОСОБА_7 , той приїхав і невідомі хлопці передали його ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а наступного дня вони мали їхати до нього в село по гроші. Потерпілий в судовому засіданні зазначав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йому не погрожували.
З оглянутих в судовому засіданні записів з камер спостереження закладу громадського харчування «Макдональдс» випливає, що зафіксовано лише, як до ОСОБА_13 підійшов якийсь невстановлений чоловік і посадив його до салону автомобіля, після чого автомобіль поїхав. При цьому якість відеозображення не дозволяє ідентифікувати осіб, а також автомобілі.
З оглянутих в судовому засіданні відеозаписів з камер спостереження готелю «Вагнес» випливає, що до готелю приїхав автомобіль темного кольору, з якого вийшли особи, ідентифіковані органами досудового розслідування як ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 і попрямували разом з жінкою по коридору. Згідно з пред`явленим органом досудового розслідування обвинуваченням потерпілого було замкнено в одному з номерів готелю «Вагнес».
Також з відеозаписів випливає, що зранку наступного дня до вказаного готелю приїхав автомобіль темного кольору, з якого вийшли особи, ідентифіковані органами досудового розслідування, як ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , які почали спілкування з особою, ідентифікованою органом досудового розслідування як ОСОБА_7 . Після цього до них підійшли особи, ідентифіковані органом досудового розслідування як ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Привітавшись між собою, усі присутні сіли до двох автомобілів та поїхали з території готелю.
Таким чином, суд першої інстанції прийняв до уваги, що до готелю «Вагнес» згідно з оглянутими в судовому засіданні відеозаписами особа, ідентифікована органом досудового розслідування як ОСОБА_13 , приїхала з особами, ідентифікованими органами досудового розслідування як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Стороною обвинувачення суду не було надано відомостей, які б свідчили про спосіб ідентифікації вказаних осіб. Суд також враховує, що потерпілий в судовому засіданні не заперечував, що по приїзду в готель йому дали можливість скористатись належним йому мобільним телефоном і він написав матері смс-повідомлення, щоб вона звернулась у міліцію. Разом з тим, суд враховує, що вищевказані докази не свідчать про вчинення обвинуваченими будь-яких дій, які охоплюються об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 146 КК України. Стороною ж обвинувачення відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 та ч. 3 ст. 26 КПК України не було надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили про протилежне.
На підтвердження винуватості обвинувачених стороною обвинувачення надано суду протокол пред`явлення особи за фотознімками, відповідно до якого ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка була присутня в салоні автомобіля марки «БМВ», до якого його примусово посадили. Разом з тим, місцевий суд враховує, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 не зміг впізнати зазначену особу. При цьому ч. 1 ст. 228 КПК України регламентовано, що перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. В наданому суду протоколі пред`явлення особи для впізнання відсутнє посилання на прикмети, за якими ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_31 . Клопотання про виклик та допит в судовому засіданні понятих, які були присутні під час проведення вказаної дії, до суду подано не було. Об`єктивних відомостей, які б свідчили про критерії відбору фотокарток для проведення впізнання особи, суду надано не було. Таким чином, вищевказаний протокол в якості підтвердження винуватості ОСОБА_31 у вчиненні інкримінованого йому злочину місцевий суд до уваги не приймає.
Також місцевий суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_18 в якості підтвердження винуватості обвинувачених, так як він повідомив суду, що його посадили в автомобіль Яворський та Білоус, які забрали у нього мобільний телефон. Вони їздили по Калинівці, зупиняючись на заправці. Також свідок повідомляв, що на аеродромі він зустрівся з ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , який погрожував прострелити ногу, якщо він не повідомить інформацію про місце проживання потерпілого. Суд враховує, що відомостей, які б дали можливість ідентифікувати особи ОСОБА_33 та Бошки суду надано не було.
Стороною обвинувачення надано суду протокол допиту ОСОБА_18 з додатками, згідно з якими останній надав роздруківку з соціальних мереж, в тому числі й переписку з особою на ім`я ОСОБА_34 . Згідно з фотозображеннями. на знімках зображено ОСОБА_7 . Однак, дана обставина не була предметом дослідження в судовому засіданні й сторона захисту заперечувала проти здійснення аналізу матеріалів якості доказу в зв`язку з не доведенням стороною обвинувачення джерела їх походження. Проте, суду не надано відомостей про виконання вимог ст. 93 КПК України в частині отримання зазначених матеріалів та процесуально оформлено не було, оскільки стороною обвинувачення не було надано відомостей про їх отримання в ході здійснення витребування, тимчасового доступу тощо.
Таким чином, наявність у матеріалах кримінального провадження вищевказаних фотоматеріалів та переписки між особами на ім`я « ОСОБА_35 » та « ОСОБА_36 » місцевий суд в якості належного та допустимого доказу в даному кримінальному провадженні до уваги не приймає.
Посилання сторони обвинувачення на протокол проведення з потерпілим слідчого експерименту в якості підтвердження винуватості обвинувачених суд першої інстанції також до уваги не приймає.
З протоколу проведення слідчого експерименту та оглянутого відеозапису вказаної слідчої дії випливає, що потерпілий давав показання на місцях, де здійснювались зупинки автомобіля, в якому його утримували. Разом з тим, яким чином було здійснено прибуття до зазначених місць оглянуті в судовому засіданні відеозаписи відомостей не містять. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту потерпілий вказував, куди потрібно їхати. Однак, під час перегляду відеозапису було встановлено, що потерпілий повідомляв слідчому, що не пам`ятає, куди потрібно їхати і не міг зазначити про напрямок руху. Відповідних клопотань про здійснення виклику та подальшого допиту в судовому засіданні понятих з метою з`ясування та уточнення даної обставини в судовому засіданні сторонами кримінального провадження заявлено не було.
Таким чином, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 337 КПК України, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй злочинів та як наслідок, на переконання місцевого суду, вказані обвинувачені відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України підлягають виправданню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі. ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі. ОСОБА_9 визнати винувати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, які складають 34220 гривень 20 копійок.

Речовий доказ ніж залишити при справі.

Застосувати спеціальну конфіскацію до автомобіля марки "BMW 745 і", державний номерний НОМЕР_4 та марки "BMW 645 сі", державний номерний знак НОМЕР_5 .

Також відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України прокурор просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме: допитати потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , дослідити документи та висновки експертів.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що на переконання сторони обвинувачення суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, дав невірну оцінку доказам, зокрема рапорту від 04.03.2016 року працівника на ім`я начальника Погребищенського відділення поліції Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області, витягам з ЄРДР, постанові заступника начальника слідчого управління - начальника відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_29 про створення групи слідчих у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до Положення про слідче управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, затвердженого Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 24.12.2015 за № 167, яке діяло станом на 04.03.2016 (надалі - Положення), слідче управління Національної поліції у Вінницькій області (надалі - СУ) є структурним підрозділом апарату ГУНП у Вінницькій області.
Відповідно до Положення, на СУ серед іншого, також покладено завдання здійснювати керівництво діяльністю органів досудового розслідування підпорядкованих слідчих підрозділів, безпосереднє розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.
Також СУ відповідно до покладених на нього завдань здійснює процесуальний та організаційний контроль за досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, у тому числі проти життя та здоров`я особи, тяжких та особливо тяжких злочинів корисливо-насильницької спрямованості.
Таким чином, СУ є підрозділом вищого рівня по відношенню до слідчого відділення Погребищенського ВП.
Враховуючи вищевказані завдання та функції СУ, на місце події в с. Станилівку також прибули слідчі відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ОСОБА_21 та ОСОБА_28 , які відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України з дотриманням вимог ст. ст. 233, 234 КПК України проводили огляд автомобілів, на яких в с. Станилівка прибули обвинувачені та потерпілий.
Судом також не враховано, що відповідно до п. 4.3 підрозділу 4 розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 (в редакції станом на 04.03.2016) до витягу з Реєстру не включається інформація про час внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Для підтвердження повноважень слідчих у вказаному кримінальному провадженні стороною обвинувачення надано суду відповідний процесуальний документ - постанову заступника начальника СУ - начальника відділу ОСОБА_29 від 04.03.2016 про створення у кримінальному провадженні групи слідчих, до складу якої включено також і ОСОБА_20 .
Вказані обставини спростовують висновок суду щодо порушення порядку реєстрації повідомлень про вчинення злочинів стосовно ОСОБА_13 , відсутності повноважень здійснювати досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні у слідчих ОСОБА_21 , ОСОБА_40 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_20 .
Прокурор не погоджується і з тим, що суд визнав недопустимим висновок експерта від 21.04.2016 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, з твердженнями суду про відсутність достатніх доказів належності ОСОБА_16 відповідного абонентського номеру мобільного зв`язку.
Крім того, стороною обвинувачення надано протоколи огляду автомобілів марки «БМВ», згідно з якими описано наявні в їх салоні та багажному відділенні речі. Зокрема, згідно з протоколом огляду автомобіля марки «БМВ» із державним номерним знаком НОМЕР_2 , в його салоні виявлено та вилучено ніж. Відомості, які б свідчили про проведення з даним ножем криміналістичних досліджень, на думку суду, відсутні. Також суд вважає, що, ні в ході досудового розслідування, ані під час судового розгляду, вилучений у автомобілі ніж, потерпілому для впізнання не пред`являвся. Разом з тим, такі висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду.
Суд також врахував, що потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні не зміг повідомити, хто саме посадив його до автомобіля біля парковки «Макдональдс». Не погоджується прокурор з висновками суду щодо записів з камер спостереження закладу громадського харчування «Макдональдс», відеозаписів з камер спостереження готелю «Вагнес».
На переконання суду, вищевказані докази не свідчать про вчинення обвинуваченими будь-яких дій, які охоплюються об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 146 КК України, а стороною обвинувачення відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 та ч. З ст. 26 КПК України не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили про протилежне. Такі висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду.
Крім того, стороною обвинувачення суду надано докази про те, що автомобіль марки «БМВ 745і», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користувалась особа, матеріали досудового розслідування щодо якої виділено в окреме провадження, на час вчинення злочину належав матері обвинуваченого ОСОБА_7 , разом з тим судом дану обставину до уваги не взято.
Таким чином, враховуючи у сукупності покази потерпілого, які знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, висновки експертів , покази свідків, стороною обвинувачення вірно кваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ст. 189 КК України.
Висновок про відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, на переконання прокурора місцевим судом взагалі не мотивовано.

Судом помилково не взято до уваги протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого потерпілий упізнав ОСОБА_9 як особу, яка перебувала в салоні автомобіля марки «БМВ», до якого його (потерпілого) примусово посадили, оскільки на думку суду, в судовому засіданні ОСОБА_13 не зміг його впізнати, а також в порушення вимог ч. 1 ст. 228 КПК України у даному протоколі відсутнє посилання на прикмети, за якими потерпілий впізнав ОСОБА_9 . Об`єктивних відомостей, які б свідчили про критерії відбору фотокарток для проведення впізнання особи, суду надано не було.
З такими висновками суду прокурор не погоджується, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_13 неодноразово вказував на обвинуваченого ОСОБА_9 , як на особу яка висловлювала йому погрози на місці події, а тому висновок суду про неспроможність потерпілого упізнати останнього не відповідає дійсності. Крім того, судом при ухваленні рішення не взято до уваги вказаний протокол.
Також прокурор вважає, що судом першої інстанції грубо порушено вимоги ч.ч. 1, 6 ст. 22 КПК України, яка визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так 20.05.2019 судом було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_41 про допит потерпілого та експерта ОСОБА_42 у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено. В наступне судове засідання, яке відбулось 02.07.2019 не з`явився потерпілий ОСОБА_13 , представник якого повідомив, що останній захворів та перебуває на стаціонарному лікуванні. Факт перебування на лікуванні ОСОБА_43 підтверджується лікарською довідкою № 2632 згідно з якою він знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Погребищенської ЦРЛ з ЗО.06. по 08.07.2019 року.
Однак, не зважаючи на думку учасників судового провадження щодо неможливості проведення судового засідання без участі потерпілого, суд вирішив його провести, та без з`ясування думки потерпілого щодо бажання доповнити судовий розгляд і чим саме постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів чим позбавив потерпілого права виступу в них.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор подану прокурором апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Обвинувачені та їхні захисники просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.
Представник потерпілого також просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок щодо обвинувачених без змін.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Прокурором у даному кримінальному провадженні з метою належної оцінки доказів в суді апеляційної інстанції заявлено клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а саме повторно допитати потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , дослідити документи та висновки експертів.
Проте, колегія суддів апеляційного суду, заслухавши пояснення прокурора з приводу обґрунтування заявленого клопотання, а також думку обвинувачених, їх захисників та представника потерпілого, які заперечили проти його задоволення, перевіривши доводи апеляції прокурора та зміст оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про залишення даного клопотання без задоволення, оскільки дане клопотання прокурора за встановлених апеляційним судом по матеріалах кримінального провадження обставинах не є необхідним та обов`язковим. За таких обставин не вбачається порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів. Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та аргументованих доводів про таку необхідність (постанова ВС від 16.03.2021 у справі № 154/2975/17 (провадження № 51-437км20).

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора з огляду на таке.

Згідно вимог статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Окрім того, згідно вимог статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:

1)чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;

2)чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;

3)чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

4)чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;

5)чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме;

6)яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням;

7)чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку;

7 1)чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;

7 2)чи є підстави для виплати винагороди викривачу і, якщо так, у якому розмірі та в якому порядку;

8)чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності;

9)чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України;

10)чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування;

11)чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя;

12)що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами;

13)на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі;

14)як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

2. Якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у пунктах 1 - 8 частини першої цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.

3. Якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

6. Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Разом з тим згідно вимог ч. 1, п. 1 ч.3 ст.374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.
У мотивувальній частині вироку зазначаються:
1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Проте на переконання колегії суддів апеляційного суду даних вимог закону суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного вироку не дотримався.
Зокрема, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зазначено лише в чому обвинувачується ОСОБА_7 . Хоча даним вироком виправдано ще й ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .
Апеляційний суд переконаний, що оскаржуваний вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зазначеним вимогам Закону не відповідає, оскільки у порушення зазначених вимог кримінального процесуального Закону, а саме пункту 1 частини 3 статті 374 КПК України, у мотивувальній частині виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, не зазначив формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і як визнане судом недоведеним.
Таким чином на переконання колегії суддів апеляційного суду оскаржуване судове рішення, а саме вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства та закріплені в ст. 129 Конституції України.

Також згідно із статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

А тому за таких вищевикладених обставин апеляційний суд позбавлений можливості скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції і ухвалити свій вирок, як про те просить прокурор у своїй апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції допустив згідно ст. 410 КПК України неповноту судового розгляду, істотних порушень вимог ст. 412 КПК України кримінального процесуального закону, та згідно ст. 411 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок суду на підставі ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому з огляду на це в цій частині доводи апеляційної скарги, враховуючи істотні порушення кримінального процесуального закону України, апеляційним судом оцінці не підлягають.

Керуючись ст. ст. ст. 24, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 413, 415, 419, 426, 532 КПК України,апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України - виправдано за недоведеністю в їх діях складу кримінальних правопорушень скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судове рішення касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4