Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1257/21
Провадження № 1-кп/499/49/22
У Х В А Л А

про закриття провадження по справі

09 серпня 2022 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , у режимі відеоконференції з потерпілою ОСОБА_6 та представником потерпілої ОСОБА_7 з Березівським районним судом Одеської області, розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду обвинувальний акт кримінального провадження №0000463, внесеного до ЄРДР від 31.12.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уроженець с. Чижове, Березівського району Одеської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.120 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Іванівського районного суду Одеської області з 28.07.2022 року, після повернення справи у Одеського апеляційного суду, знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.120 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , та під час спільного проживання упродовж 2017 року систематично жорстоко з нею поводився та вчиняв дії, що принижували її людську гідність, унаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 30.12.2017 року за місцем свого мешкання покінчила життя самогубством через повішання. Відповідно до обвинувального акту, дані дії ОСОБА_4 вчиняв у липні 2017 року, серпні 2017 року та листопаді 2017 року.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.120 КК України, як доведення особи до самогубства або до замаху на самогубство, що є наслідком жорстокого з нею поводження, шантажу, систематичного приниження її людської гідності або систематичного протиправного примусу до дій, що суперечать її волі, схиляння до самогубства, а також інших дій, що сприяють вчиненню самогубства.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності, просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, оскільки з часу вчинення інкримінованого правопорушення минуло понад п`ять років.

Обвинувачений клопотання захисника підтримав, надав пояснення відповідно до яких, вказав, що суть обвинувачення йому зрозуміла, будь-якого тиску на нього не здійснюється та він розуміє, що дана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, надав згоду на закриття кримінального провадження, при цьому відзначив, що свою провину не визнає.

В судовому засіданні прокурор, потерпіла та її представник заперечували проти задоволення клопотання, оскільки на їх думку не сплили строки давності.

Заслухавши учасників процесу, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.49 КК України особа, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.120 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

В даному випадку, описані в обвинувальному акті обставини свідчать про інкримінування ОСОБА_4 триваючого кримінального правопорушення, початок якого вказується липень 2017 року, а завершення 30.12.2017 року.

Загальні положення КК України визначають, що триваюче правопорушення має місце там, де протиправна діяльність триває безперервно протягом певного часу.

При триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані.

Часом вчинення триваючого злочину доцільно визнавати момент початку вчинення протиправного діяння. Обґрунтовано, що такий підхід відповідає положенням ч. 4 ст. 3 КК України. Здійснено розмежування між моментом юридичного закінчення складу злочину (яке визначив законодавець) та фактичним припиненням злочинного стану особи (що залежить від поведінки самої особи або уповноважених органів держави). Триваючі злочини de jure вважаються закінченими з моменту початкового дії або бездіяльності суб`єкта злочину, а de facto злочинний стан особи у цьому випадку припиняється з моменту, коли сама зобов`язана особа його припинила з власної волі або з причин, які не залежать від її волі.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України та ч.1 ст.285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення ОСОБА_4 від слідства та суду після вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення або про скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Не відзначали на дані обставини й сторони судового провадження.

Також, обвинувачений особисто надав свою згоду на закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності шляхом подання до суду його захисником відповідної заяви та її підтриманням в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження в справі, оскільки встановлено, що часом вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення відповідно до обвинувального акту є липень 2017 року.

При цьому, суд відзначає, що невизнання вини обвинуваченим не є підставою у відмові задоволення даного клопотання, оскільки за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Щодо цивільного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 КПК України рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

У пункті сьомому постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 № 3 (зі змінами) зазначено, що у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у своїй Постанові від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к) також зазначив, що відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду з роз`ясненням цивільному позивачу його права на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 284, 285, 314, 369, 372 КПК України , ст.ст. 12, 44, 49 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.120 КК України звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , внесене до ЄРДР за №0000463 від 31.12.2017 за ч.1 ст.120 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає його праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Одеської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення - з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 11.08.2022 року о 12:30 год.

СуддяОСОБА_1