ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/448/22 Справа № 208/6581/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, інвалід ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з застосуванням ст. 69 ч.2 КК України, без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язано засудженого протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 , 10 липня 2019 року, приблизно о 20.10 годині, у світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21063» державний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , здійснював рух по проїжджій частині пр. Гімназичного в м. Кам`янське з боку вул. Спортивна у напрямку вулиці Москворецької. Рух ОСОБА_10 здійснював по проїжджій частині дороги з двосторонньою організацією руху, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку.

В попутному водієві ОСОБА_10 напрямку, по лівій суміжній смузі для руху зі сторони вул. Й. Манаєнкова у напрямку вул. Москворецька, зі швидкістю близько 50,0 км/год. рухався мотоцикл «Yamaha FZS 150» державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_11 .

При русі в перетину пр. Гімназичного та вул. Зелена, маючи намір здійснити маневр лівого повороту, з подальшим заїздом до проїжджої частину вул. Зеленої, Колішенко, як водію механічного транспортного засобу, необхідно було уважно стежити за дорожньою обстановкою і її змінами, не відволікатися від керування транспортним засобом, та перед початком виконання вищевказаного маневру завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїжджій частині та переконатися в тому, що виконуваний ним маневр буде безпечним і він своїми діями не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху. Беручи до уваги, що запланований ОСОБА_10 маневр був пов`язаний з перетином суміжної смуги руху, йому необхідно було переконатися у відсутності на суміжній смузі попутно рухомого транспорту, тобто йому необхідно було діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки учасникам руху»;

- п. 10.4 «Перед поворотом праворуч та ліворуч, в тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій зобов`язаний завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку...

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положенні и на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам.

У порушення вимог вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України, ОСОБА_10 проявляючи злочинну недбалість, перед початком здійснення маневрування, здійснюючи поворот вліво не з завчасно зайнятого відповідно крайнього положення на проїзній частині, не пропустив попередньо, що рухається по суміжній попутній смузі мотоцикл «Yamaha FZS 150» під керуванням водія ОСОБА_12 , хоча, перебуваючи на прямій ділянці дороги, з необмеженою видимістю, мав об`єктивну можливість і зобов`язаний був виявити зазначений транспортний засіб, та, відповідно, пропустити його перед виконанням маневру лівого повороту з крайнього правого ряду.

У результаті зазначених дій водія ОСОБА_10 , який перетинав суміжну ліву попутну смугу для руху, та, відповідно, лінію руху попутно рухомого мотоцикла «Yamaha FZS 150» під керуванням водія ОСОБА_12 , сталось зіткнення вищевказаних транспортних засобів на перехресті проїжджій частин пр. Гімназичного та вул. Зелена в м Кам`янське.

Внаслідок цього зіткнення водію мотоциклу «Yamaha FZS 150» ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалась закритими переломами правої стегнової кістки та нігтьового фаланга 1-го пальця лівої кисті, саднами кінцівок, закритою черепно-мозковою травмою з струсом головного мозку, які відноситься до середнього ступеню тяжкості, як викликавши тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Дії водія автомобіля «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , знаходиться порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені порушення безпосередньо потягли настання події даної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року відносноОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк на 1 рік. Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. З ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор зазначає, що у відповідності до санкції ч. 1 ст. 286 КК України такий вид покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами, законодавцем визначено саме як додатковий вид покарання. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, прокурор вважає, що оскільки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, одним із альтернативних видів основного покарання передбачено штраф у розмірі від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то рішення суду про призначення покарання обвинуваченому без додаткового покарання, тобто без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України є таким, що суперечить точному змісту закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, просив не призначати його підзахисному додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та також просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

В своїй апеляційній скарзі прокурор посилався на те, що суд першої інстанції всупереч положень ч. 2 ст. 69 КК України, безпідставно не призначив ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги прокурора, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції чинній на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - каралось штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Тобто, за правовою конструкцією положень санкції ч. 1 ст. 286 КК України такий вид покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами, законодавцем хоча і було визначено як додатковий вид покарання, але при цьому, не обов`язковий.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Таким чином, враховуючи те, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції, яка була чинна на момент скоєння обвинуваченим злочину, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом було не обов`язковим, то колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами було правом суду у відповідності до встановлених ним в ході судового провадження обставин кримінального правопорушення, сукупності цих обставин та даних про особу обвинуваченого, а тому підстав вважати неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність з боку місцевого суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Водночас, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити судове рішення та виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку посилання суду першої інстанції на застосування положень ст. 69 КК України, якою і було вмотивоване рішення суду про недоцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В іншій частині, колегія суддів погоджується із призначеним судом першої інстанції покаранням вважає його обґрунтованим та відповідним закону України про кримінальну відповідальність. При призначенні покарання судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також, думку потерпілого та призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами із звільненням ОСОБА_8 на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, яке сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому з огляду на викладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 286 КК України посилання суду на застосування положень ст. 69 КК України.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4