Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/859/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_11 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_12 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_13 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката - ОСОБА_14 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 01 вересня 2021 року по 30 жовтня 2021 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Чернівці, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 01 вересня 2021 року по 30 жовтня 2021 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Львова, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 01 вересня 2021 року по 30 жовтня 2021 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю м. Ленінград (СРСР), громадянину Російської Федерації, росіянину, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 01 вересня 2021 року по 30 жовтня 2021 року включно.

Застосовано обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю м. Борщів Тернопільської області, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці з 03 вересня 2021 року по 02 листопада 2021 року включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , крім обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України, такі обов`язки: не залишати місце проживання АДРЕСА_1 цілодобово; не відлучатися із населеного пункту м.Борщів Тернопільської області без дозволу суду;

прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання; не спілкуватися зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи (при наявності), що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: носити електронний засіб контролю (за наявності).

Строк дії покладених судом на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків становить два місяці 03 вересня 2021 року по 02 листопада 2021 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_15 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу або домашній арешт - відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу або домашній арешт - відмовлено.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовлено.

Своє рішення суд мотивує тим, що суд вважає доцільним продовження обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. На переконання суду першої інстанції, застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд прийшов до висновку за недоцільне при продовженні строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою визначати їм заставу.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить витребувати для безпосереднього дослідження копію запису судового засідання від 26 серпня 2021 року, безпосередньо дослідити докази, на які посилається у своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу прокурор, а саме дані пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із підозрюваним ОСОБА_7 , дані пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із свідками ОСОБА_16 , шляхом відеоконференції із ДУ ЛУВП №19 допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2021 року і постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на заставу визначену Апеляційним судом Львівської області від 02.02.2017 у розмірі 1 440 000 гривень або домашній арешт з перебуванням по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики Європейського суду з прав людини. Вказує, що оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.
Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, відхилення судом першої інстанції клопотань захисника про витребування і дослідження доказів на підтвердження обґрунтованості доводів про продовження запобіжного заходу невмотивованим та таким, що суперечить п.6 ч.2 ст. 193 КПК України відповідно до якої обвинувачений має право під час розгляду клопотання досліджувати речові докази, документи, показання на які посилається прокурор.
Стверджує, що позиція колегії суддів першої інстанції, яка полягає лише в механічному перерахуванні доказів на які посилається прокурор без їхнього безпосереднього дослідження в судовому засіданні є такою, що порушує право на захист.
Зазначає що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що висновки колегії суду першої інстанції не підтверджено жодними доказами дослідженими під час судового розгляду, жодному доказу не було надано оцінку в судовому засіданні.
Наголошує, що судом безпідставно не спростовано аргументи сторони захисту стосовно того чому мета продовження запобіжного заходу не може бути досягнута за умови застосування до апелянта запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Звертає увагу, що з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пройшло вже 4 роки і одинадцять місяців, а тому виправдовувати подальше тримання під вартою лише можливістю призначення суворої міри покарання, на думку обвинуваченого ОСОБА_6 є неприпустимо.
Підкреслює, що пред`явлене обвинувачення не містить ознак обґрунтованості, а ґрунтується на припущеннях, домислах, спотворених та необ`єктивних даних з ознаками фальсифікації.
Також апелянт зазначає, що у даному кримінальному провадженні фактично вже всі свідки та обвинувачені допитані в судовому засіданні, і такі вказали на його непричетність до злочину, а тому виключається можливість впливу на них.
Акцентує, що обвинувачений ОСОБА_7 його обмовив під психологічним та фізичним тиском працівників правоохоронних органів.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити мотивувальну частину оскаржуваної ухвали, продовжити йому строк тримання під вартою виходячи з дії ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 10.07.2017, привести у відповідність закону визначені ухвалою строки тримання під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, в тому числі ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 24.06.2021 є незаконною та необґрунтованою в частині обрахування строків тримання під вартою.
Наголошує, що його позиція є незмінною під час досудового розслідування та судового розгляду, він ніколи не заперечував проти тримання під вартою, оскільки визнає свою провину, згоден понести законне покарання призначене судом, однак вимагає, щоб судові процедури застосовані до нього були законні та обґрунтовані.
Звертає увагу, що продовжуючи оскаржуваною ухвалою строк тримання під вартою на 60 днів не з 26.08.2021 а з 01.09.2021 суд незаконно продовжив строк тримання під вартою до 65 днів, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 197 КПК України та є незаконним.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_14 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_17 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно з ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу (його продовження) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення застави обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.

Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо недоведеності його вини та причетності до обставин інкримінованих кримінальних правопорушень.
Як вбачається з матеріалів виділеного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27,ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.
Розглянувши заявлені в межах провадження клопотання прокурора та обвинувачених, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а у задоволенні клопотань захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_15 та ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну раніше обраного запобіжного заходу відмовив.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження обраного стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, що інший менш суворий запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення обвинуваченими вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання їм запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів.
Вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів, дані про осіб обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони зможуть переховуватися від суду, впливати на співучасників інкримінованого злочину, свідків, які ще не допитані судом, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, доводи апеляційних скарг обвинувачених про недоведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, й обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими матеріалами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Вирішуючи питання доцільності продовження, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував те, що вони обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі.
Так, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

З урахуванням обставин кримінального провадження, характеру вчинених злочинів та їх резонансності, саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому дотримався вимог кримінального процесуального закону та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді