ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3962/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/69/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до двох місяців. Продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 21 лютого 2022 року, включно. В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 06 січня 2022 року, а завершити провадження до його спливу не видається можливим, а тому вважає, що доцільно продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а також те, що на даний час не встановлено будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і з врахуванням вимог ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Свої вимоги мотивує тим, що ухвала суду суперечить принципу верховенства права, а доводи прокурора щодо існування ризиків необґрунтовані і не підтверджують необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та доводи його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просили ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт; думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого за її безпідставністю, частково дослідивши обставини провадження та перевіривши його матеріали і наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувають матеріали кримінального провадження №0003674 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що близько 23 год. 00 хв., перебуваючи поблизу охоронюваної території, що по вул.Галицька, 38 в м. Тернопіль, шляхом вільного доступу ввійшов через браму на територію автостоянки та переконавшись у тому, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння, діючи умисно, повторно, підійшов до автомобіля марки "ВАЗ 21063", д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , відчинив незачинені водійські двері та сів за водійське сидіння, вирвав замок запалювання, шляхом з`єднання проводів запустив двигун, розпочав рух та виїхав із території автостоянки, заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_9 на суму 15 327,75 гривень.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Згідно вказаної ухвали при вирішенні питання обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою за вчинення умисних злочинів, за місцем проживання був відсутній у зв`язку з чим судом було надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в судовому засіданні, що в сукупності підтверджує наявність ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 21 лютого 2022 року, оскільки до спливу попереднього строку дії цього запобіжного заходу судове провадження завершити не вдалося.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 06 січня 2022 року, а завершити провадження до його спливу не видається можливим, а тому вважає, що доцільно продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а також те, що на даний час не встановлено будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і з врахуванням вимог ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття оскарженого рішення.

Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини, в тому числі щодо попередньої процесуальної поведінки обвинуваченого та відомості про його особу, в сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про те, що ризики, які існували при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати на даний час і не зменшились.

Висловлені в ході апеляційного розгляду доводи захисника про безпідставність застосування до обвинуваченого тримання під вартою ухвалою суду від 09 червня 2021 року є неналежними, оскільки вказана ухвала уже була предметом розгляду в апеляційній інстанції і ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 червня 2021 року залишена без змін.

Враховуючи викладене та оцінивши, окрім наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст.178 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися, а більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний ризик зумовлений також і тяжкістю покарання, яке передбачене за вчинення інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину за ч. 2 ст.289 КК України, а саме позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Апеляційний суд також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження, під час судового розгляду провадження Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області обвинувачений ОСОБА_7 систематично не з`являвся до суду. Ухвалами Тернопільського міськрайонного суду відповідно до вимог ст. 139 КПК України на ОСОБА_7 було неодноразово накладено грошове стягнення, а також на підставі ст. 142, 323 КПК України до останнього було застосовано привід. Вище зазначені обставини, переконують про свідоме ухилення обвинуваченого від своїх процесуальних обов`язків під час судового розгляду провадження, як і свідчать про безумовне існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.

Також колегія суддів враховує, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, ОСОБА_7 раніше неодноразово вчиняв умисні корисливі злочини проти власності. Однак, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення таких злочинів, належної оцінки своїм діям не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , враховуючи особу обвинуваченого, беззаперечно вказують на їх існування.

Таким чином, з урахуванням викладеного та інших встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим і належним чином мотивований в оскарженій ухвалі, а тому підстав для її скасування немає.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2021 року про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді