до постанови колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 грудня 2021 року
справа № 645/1162/19
провадження № 51-2105км20
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.Так, він 27 грудня 2018 року приблизно о 18 годині 15 хвилин, перебуваючи на вул. Дружби в м. Харкові, зустрів малознайомого ОСОБА_2 , у якого із собою були спиртні напої. В ході розмови з останнім ОСОБА_1 домовився про вживання спиртних напоїв за місцем мешкання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , куди вони прийшли близько 18 години 30 хвилин і де вже перебував знайомий ОСОБА_2 , раніше незнайомий ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в кімнаті будинку розпивали спиртні напої. Приблизно о 21 годині ОСОБА_2 , у кімнаті, де були ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , заснув. Останні продовжили вживати спиртні напої, в ході чого між ними виник словесний конфлікт, зумовлений агресивною поведінкою з боку ОСОБА_3 . Під час конфлікту ОСОБА_1 схопив правою рукою кухонний ніж, який лежав на підлозі в кімнаті, та завдав ним ОСОБА_3 одного удару в лопаткову ділянку спини, спричинивши потерпілому проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, що призвело до розвитку масивної крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті ОСОБА_3 тієї ж ночі (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено).
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 03 серпня 2021 року вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року залишив без змін.
Вимоги і доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів стосовно ОСОБА_1 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що суди обох інстанцій неправильно кваліфікували дії ОСОБА_1 яквчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, оскільки, на думку сторони захисту, він діяв у стані необхідної оборони та вчинив злочин при перевищенні її меж, а тому його дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК. Також вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку експерта від 19 лютого 2019 року № 10-12/2736-С/18 у сукупності з показаннями засудженого про те, що він, не маючи жодних перешкод, які б завадили йому реалізувати умисел на вбивство потерпілого, після завдання йому одного удару ножем, пішов із квартири, при цьому потерпілий залишався стояти на ногах, а слідів крові на його тілі він не бачив. Крім того, вважає суперечливими висновки місцевого суду щодо оцінки, наданої вищевказаному висновку та висновку експерта від 20 лютого 2019 року № 10-14/1/10-12/2736-С/18. За твердженням захисника, доводи апеляційної скарги з цих питань колегія суддів залишила без будь-якої оцінки. Крім того, він зазначає, що місцевий суд, з позицією якого погодився і суд апеляційної інстанції, встановив у вироку, що потерпілий дійсно стояв у дверях приміщення з ножем та не випускав ОСОБА_1 , а тому, на думку захисника, останній міг розцінювати такі дії потерпілого як реальну загрозу життю, однак суди дали цим обставинам іншу оцінку, з якою сторона захисту не погоджується.
Короткий зміст рішення колегії
Більшістю голосів колегія суддів постановила касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити частково; ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року стосовноОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При цьому більшість суддів вважала, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду щодо наявності у ОСОБА_1 умислу на вбивство ОСОБА_3 , не усунув наявних у вироку розбіжностей в оцінці доказів, не дослідив питання про вид умислу, з яким діяв ОСОБА_1 , ретельно не перевірив усіх зазначених в апеляційних скаргах доводів і належним чином не мотивував свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції. У зв`язку з цим було зроблено висновок про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги захисника та недотримання судом вимог ст. 419 КПК, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.
Короткий зміст рішення колегії
Я не погоджуюсь із таким висновком більшості суддів.
У цьому провадженні висновки суду щодо механізму нанесення удару ножем потерпілому дійсно певною мірою не узгоджуються з висновком експерта.
Однак за змістом ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
На моє переконання суд першої інстанції, хоча прямо і не зазначив про незгоду з висновком експерта, але навів належні, достатні та переконливі мотиви власного висновку щодо неспроможності версії обвинуваченого про те, за яких обставин останній наніс удар ножем потерпілому.
Так, проаналізувавши доводи обвинуваченого щодо необхідності кваліфікації його дій за ст. 118 КК України як перевищення межі самооборони, суд першої інстанції звернув увагу на те, що на початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_1 , не оспорюючи факту своєї присутності на місці події, виникнення сутички між ним та ОСОБА_3 , спричинення потерпілому удару ножем, пояснював, що коли потерпілий схопив ніж лівою рукою, ОСОБА_1 її перехопив та завів потерпілому за спину різким рухом. Потім ОСОБА_1 товкнув потерпілого рукою в груди, наштовхнувши його на ніж, та після цього пішов собі додому. Змінивши у подальшому ці покази, ОСОБА_1 у наступному судовому засіданні пояснив, що події відбувались саме так, як він розповідав під час слідчого експерименту.
Далі суд першої інстанції зауважив, що неодноразово змінюючи свої покази щодо механізму причинення тілесних ушкоджень, як під час досудового розслідування, так і весь час судового розгляду, ОСОБА_1 жодного разу не зазначив, що ОСОБА_3 висловлював на його адресу якісь образи чи погрози життю або здоров`ю. Враховуючи, що перед цим між ними була жартівлива боротьба на руках, суд вважає, що наступні дії ОСОБА_3 , в тому числі демонстрація ножа, без висловлювання погроз чи образ, були спрямовані лише на утримання ОСОБА_1 в кімнаті для продовження спілкування, та не могли бути сприйняті як загроза життю чи здоров*ю обвинуваченого.
Крім того, суд першої інстанції наголосив, що згідно з висновком експерта № 10-12/2736-С/18 від 19.02.2019 р., рановий канал направлений ззаду наперед, зверху вниз та дещо справа наліво, та потерпілий, вірогідніше за все, був обернений задньою частиною тіла до нападника. Враховуючи наведене, колегія суддів місцевого суду дійшла висновку про неспроможність пояснень обвинуваченого про вчинення ним удару ножем у спину потерпілого з положення, коли він був нахилений потерпілим до підлоги, оскільки в такому випадку рановий канал не міг бути направлений зверху вниз та знаходитись у правій частині спини потерпілого, і встановлення вказаної обставини не потребує спеціальних знань у медицині.
Також суд першої інстнації підкреслив, що про направленість умислу ОСОБА_1 на вбивство свідчить і його байдуже ставлення до наслідків своїх дій, коли він, напевно знаючи, що наніс потерпілому удар ножем у спину, де знаходяться життєво-важливі органи, проте залишив його без надання медичної допомоги та в безпорадному стані, таким чином, бажав настання його смерті.
Із цими висновками місцевого суду обгрунтовано, на мою думку, погодився суд апеляційної інстанції.
На моє переконання ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не допустили істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в цьому кримінальному провадженні. У зв`язку з цим ці судові рішення слід було залишити без змін.
Суддя ОСОБА_5