Номер провадження: 11-кп/813/1420/21
Номер справи місцевого суду: 503/1398/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000065 від 19.12.2012 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі в з поміщенням до кримінального виконавчої установи з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки.
Зараховано в строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 термін його перебування під вартою по даному кримінальному провадженню - з 11 січня 2012 року по 14 січня 2012 року.
Цивільний позов ПП «Нордфілд» до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків завданих злочином, цивільний позов ПП «Торговий Дім Грейтфілд» до ОСОБА_7 , про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином , цивільний позов ПП «Компанія «Харвестр Україна» до ОСОБА_7 , про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, - залишено без розгляду, роз`яснивши цивільним позивача право на звернення до суду з цивільним позовом.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 7356 (сім тисяч триста п`ятдесят шість) грн. витрати за проведення судово-економічної експертизи на користь держави.
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Відповідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 згідно договору доручення №002/КД -2010 від 05.05.2010 року, в період дії доручення з 05.05.2010 року по 05.05.2011 року виконував обов`язки Повіреного ПП «Торговий дім Грейтфілд» і відповідно до умов договору ОСОБА_7 мав право вчиняти від імені Довірителя відповідно до п.1.2,1.3 Договору наступні дії: по заяві довірителя та після отримання від нього повідомлення про відвантаження вагонів здійснювати контроль руху вагонів загального парку по шляху слідування на станцію призначення, здійснювати оплату тарифу та інших додаткових платежів та зборів, пов`язаних з транспортуванням вантажів з коштів, перерахованих Довірителем. По запиту інформувати його про місце надходження вагонів, дати, часу та станції надходження.
Крім цього ОСОБА_7 зобов`язаний був: п.2.1.1 - виконувати дане йому доручення згідно з вказівками Довірителя; п.2.1.2 оповіщати Довірителя про хід виконання доручення та передати йому усе отримане у зв`язку з виконанням доручення; п.1.4 виконувати дане йому доручення самостійно з права передовіри.
В свою чергу ПП «Торговий дім Грейтфілд» зобов`язані були: п.2.2.1 видати повіреному довіреність на здійснення дій, передбачених вказаним Договором доручення, а також передати всі необхідні документи, оригінали чи копії документів, п.2.2.1 негайно приймати від повіреного усе виконане ним згідно із договором та відповідно до п.2.2.3, п.3.1. сплатити винагороду Повіреному.
Відповідно до п.4.1. дія цього договору встановлена з 05.05.2010 року по 05.05.2011 року договір підписано двома сторонами - від Довірителя «Торговий дім Грейтфілд`та завірено печаткою підприємства, від Повіреного - ОСОБА_7 .
Також згідно п.2.1.3 договору доручення №002/КД-2010 від 05.05.2010 року обвинувачений ОСОБА_7 ніс відповідальність за збереження документів, матеріальних цінностей та грошових коштів ПП «Торговий дім Грейтфілд».
Згідно довіреності від 22.02.2011 року ПП «Торговий дім Грейтфілд» уповноважив ОСОБА_7 приймати у ВАТ «Кодимський елеватор» на підставі договору надання послуг по організації відправлення (прийому) вантажів залізничним транспортом, отримані вантажі, а саме мінеральні добрива, які належать ПП «Торговий дім Грейтфілд» для подальшого розміщення на складі, а також здійснювати документообіг між ВАТ «Кодимський елеватор» та ПП «Торговий дім Грейтфілд» (передача залізничних накладних, актів виконаних робіт, оплата послуг через касу ВАТ «Кодимський елеватор».
Таким чином встановлено, що ОСОБА_7 за період роботи з 05.05.2010 року по 09.09.2011 року ПП «Торговий дім Грейтфілд», виступаючи в ролі Повіреного здійснював послуги по прийому-відправленню вантажів залізничним транспортом, отримання мінеральних добрив, які належать ПП «Торговий дім Грейтфілд» для подальшого розміщення на складі, а також здійснював документообіг між ВАТ «Кодимський елеватор» та ПП «Торговий дім Грейтфілд» (передача залізничних накладних, актів виконаних робіт, оплата послуг через касу ВАТ «Колимський елеватор»).
За період роботи з 05.05.2010 року по 09.09.2011 року ОСОБА_7 , виступаючи у ролі повіреного (експедитора), залізничним шляхом до ВАТ «Кодимський елеватор» отримував мінеральні добрива.
Після отримання мінеральних добрив, у службової особи ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, тобто з метою поліпшення свого майнового становища, виник умисел, спрямований на повторне привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , використовуючи своє службове становище, не маючи права реалізації товару за готівковий рахунок, так як на зазначеному підприємстві розрахунки здійснюються лише в безготівковій формі, що підтверджується також відсутністю зареєстрованого касового апарату на території Кодимського району у підприємства ПП «Торговий дім Грейтфілд», реалізовував мінеральні добрива ПП «Торговий Дім Грейтфілд» за готівкові кошти, які привласнював.
Так ОСОБА_7 реалізував 15 тон аміачної селітри, балансовою вартістю (згідно висновку судово-економічної експертизи № 7263-7264 від 29.12.2012 року) б/ПДВ 2540,05 грн за 1 тону, завдавши збитку на загальну суму 38100,15 грн. З них (за цінами, що суперечать балансовій вартості, тобто, на свій розсуд):
-в лютому 2011 року за готівку реалізував ОСОБА_9 11 тон аміачної селітри по ціні 2400 тис. грн. за 1 тону на загальну суму 26400 грн.;
-в березні 2011 року за готівку реалізував ОСОБА_10 2 тони аміачної селітри, вартістю по 2750 грн за 1 тону, на загальну суму 5500 грн.;
-в березні 2011 року за готівку реалізував ОСОБА_11 2 тони аміачної селітри, вартістю по 2400 грн. за 1 тону, на загальну суму 4800 тис. грн..
Отриману готівку за реалізацію 15 тон мінеральних добрив в розмірі 36700 грн ОСОБА_7 привласнив, завдавши при цьому збитку ПП «Торговий дім Грейтфілд» суму 38100,75 грн.
Крім цього, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 звинувачується в тому, що перебуваючи на посаді директора ПП «Нордфілд» на підставі наказу №01К від 30.10.2009 року, маючи адміністративно- господарські функції та повноваження згідно затвердженого статутом підприємства на право укладення договорів від імені підприємства, будучи службовою особою при здійсненні функцій директора уклав 28.06.2010 року між ПП «Компанія «Харвестр Україна» і ПП «Нордфілд» договір відповідального зберігання № 14/10 К, на підставі якого ПП «Нордфілд» - (зберігач) в особі директора ОСОБА_7 , прийняло на відповідальне збереження товар мінеральні добрива, який належить клієнту - ПП «Компанія «Харвестр Україна».
Згідно вказаного договору встановлено: -зберігання товарів здійснюється зберігачем у охоронюваному приміщенні за адресою - Одеська область м. Кодима вул. Калініна 32, з правом продажу від імені ПП «Компанія «Харвестр Україна» згідно розпорядження власника товару; - п.3.1.2. - клієнт зобов`язаний передавати товари зберігачу по акту прийому передачі товару (додаток до договору); - п. 4.1.-4.3 договору - приймання товару зберігачем від клієнта та видача товару зберігачем здійснюються уповноваженим співробітником зберігача ; - п.5.1-5.5 відповідальність за нанесений в результаті недостачі ПП «Компанія «Харвестр Україна» збиток несе зберігач в особі ОСОБА_7 . Договір діє до 31.12.2010 року (підписано та завірено печатками обох сторін, надана копія договору- а.с. 129 -131 т.1)
Таким чином, згідно договору про повну матеріальну відповідальність № 14/10 К від 28.06.2010 року відповідальність за спричинений ПП «Компанія «Харвестр Україна» в результаті нестачі ТМЦ, збиток несе ОСОБА_7 .
За період роботи, з 01.01.2011 року по 22.09.2011 року, у ОСОБА_7 , який виступав в ролі зберігача та залізничним сполученням отримував мінеральні добрива, з корисливих мотивів, тобто з метою поліпшення свого майнового становища, виник умисел, направлений на привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем повторно.
В квітні 2011 року, з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , використовуючи своє службове становище, не маючи права реалізації товару за готівковий рахунок, так як, на зазначеному Підприємстві розрахунки здійснюються лише в безготівковій формі, що підтверджується також відсутністю зареєстрованого касового апарату у підприємства на території Кодимського району, реалізував мінеральні добрива ПП «Компанія «Харвестр Україна» - 20 тон аміачної селітри, балансовою вартістю (згідно висновку судово-економічної експертизи №7263-7264 від 29.12.2012 року) б/ПДВ 2743,33 грн за 1 тону, за готівкові кошти ОСОБА_12 по ціні 2500 грн. за 1 тону, на загальну суму 50000 грн. Отриману готівку за реалізацію 20 тон мінеральних добрив ОСОБА_7 привласнив, чим завдав збитку ПП «Компанія «Харвестр Україна» на загальну суму 54866,6 гривень.
Отже ОСОБА_7 скоїв розтрату мінеральних добрив ПП «Компанія «Харвестр Україна» у загальній кількості 20 тон на загальну суму 54866,6 гривень, та привласнив кошти за їх реалізацію у сумі 50000 грн спричинивши матеріальну шкоду ПП «Компанія «Харвестр Україна» на 54866,6 грн.
Що стосується обвинувачення за епізодом розтрати ОСОБА_7 майна, шляхом зловживання особою своїм службовим становищем, а саме в квітні 2011 року - 20 тон аміачної селітри, належних ПП «Компанія «Харвестр Україна»
Як було встановлено судом першої інстанції, свідок ОСОБА_13 помер і не може бути допитаний в судовому засіданні, про що прокурор повідомив в суді та відмовилась від виклику в суд даного свідка обвинувачення. Також свідок не був допитаний в Кодимському районному суді Одеської області. Покази даного свідка є визначальними в обвинуваченні ОСОБА_7 по даному епізоду, однак отримати їх суд в установленому законом порядку не в змозі.
Тому суд першої інстанції із пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.3 ст.191 КК України виключив обвинувачення по епізоду щодо розтрати ОСОБА_7 майна, шляхом зловживання особою своїм службовим становищем, а саме в квітні 2011 року - 20 тон аміачної селітри, належних ПП «Компанія «Харвестр Україна» та в присвоєнні отриманих від його продажу від ОСОБА_13 коштів в розмірі 50000 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 посилається на те, що вирок відносно ОСОБА_7 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Так, апелянт зазначає, що:
- суд незаконно відмовив у задоволенні обґрунтованих клопотань сторони захисту в призначенні почеркознавчої експертизи та повторної судово-економічної експертизи;
- судом першої інстанції не взято до уваги, що ні на стадії досудового розслідування, ні під час судового розгляду обвинувального акту по суті фінансові та бухгалтерські документи взагалі не були досліджені експертомпочеркознавцем на предмет встановлення або спростування факту підписання документів ОСОБА_7 , тобто саме тих документів, які суд у якості письмових доказів поклав в основу оскаржуваного вироку;
- суд у вироку не послався на конкретні документи, які б підтверджували право власності ПП «Торговий Дім Грейтфілд» на аміачну селітру, знаходження даного виду мінеральних добрив на балансі підприємства в певній кількості і ціні та конкретний проміжок часу, а акти інвентаризації, не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_7 , оскільки підчас перевірки він особистої участі не брав, ці документи підписані іншою особою;
- сторона обвинувачення в обвинувальному акті від 24.07.2018 року не виконала вимог ухвали апеляційного суду Одеської області від 25.01.2018 року та не зазначила окремо за кожним епізодом дати та адреси надходження мінеральних добрив до підприємств, відповідні бухгалтерські документи з визначенням в них ваги та вартості цих добрив, що також було обов`язковою підставою призначення судом повторної судово-економічної експертизи;
- висновок судово-економічної експертизи №0003/10/2011 є недопустимим доказом, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку;
- в матеріалах кримінального провадження відсутні та не зазначені у вироку будь-які документи, які б свідчили про передачу мінеральних добрив від ПП «Торговий Дім Грейтфілд» - ОСОБА_7 ;
- в матеріалах провадження відсутні будь-які документи з особистим підписом ОСОБА_7 або інші докази отримання останнім під звіт від ПП «Торговий Дім Грейтфілд» , ООО «Кодимський елеватор» або іншого постачальника певного виду мінеральних добрив, з зазначенням конкретної дати, ваги та ціни задля їх послідуючого розміщення на складі, а також відсутні та не зазначені у вироку документи щодо реалізації ОСОБА_7 ОСОБА_14 11 тон аміачної селітри в лютому 2011 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в березні 2011 року - по 2 тони аміачної селітри кожному, належної на праві власності саме ПП «Торговий Дім Грейтфілд».
Крім того, адвокат обвинуваченого зазначає, що суд невірно застосував примітку 1 до ст.364 КК України стосовно поняття «службова особа», оскільки вказана примітка 1 застосовується для ст.ст. 364,368,368-5,369 КК України та не може застосовуватись до ст. 191 КК України, що прямо зазначено в указаній нормі права.
На підставі викладеного, адвокат ОСОБА_8 просить: дослідити письмові докази, наявні в матеріалах даного провадження, відтворити технічний запис показів представника потерпілого ПП «Торговий Дім Грейтфілд», свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та надати доказам належну оцінку. Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року відносно ОСОБА_7 скасувати та кримінальне провадження відносно останнього закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
До початку судового розгляду апеляційної скарги, обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено клопотання про зміну вимог апеляційної скарги, скасування вироку суду та звільнення його від кримінальної відповідальності обвинуваченого на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.4 ч.1 ст.49 КК України.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_15 та захисник ОСОБА_8 у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення справи не заявляли.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, а тому, за згодою учасників провадження, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі представника потерпілого та захисника.

Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав заявлене клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України; думку прокурора, який підтримав клопотання обвинуваченого, та просив його задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи клопотання обвинуваченого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Санкцією ч.3 ст.191 КК України, передбачене покарання у виді караються обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 309/1201/15-к).
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.191 КК України у лютому та березні 2011 року.
Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад десять років з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення. Протягом цього строку він не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності сплинули.
Допитаний у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.191 КК України не визнає, однак не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.
При цьому апеляційним судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 , що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.
За змістом ст.284 - 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Виходячи з цих положень Закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.
У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від №730/67/16-к від 26.03.2020 року, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року, у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч.ч. 1 - 3 ст.49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст.417, п.1 ч.1 ст.284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.4 ч.1 ст.49 КК України, а дане кримінальне провадження - закриттю.
У зв`язку зі скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі вимог ч.1 ст. 49 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст. 284, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 19.12.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України скасувати.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 19.12.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.4 ч.1 ст.49 КК України.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судово-економічної експертизи у розмірі 7356 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4