У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.12.2021 року, якою щодо,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тридуби Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.115, ч.1 ст.15, п.9 ч.2 ст.115 КК України,

-продовжено строк тримання під вартою до 07 лютого 2022 року включно.

учасники судового провадження:
захисник: ОСОБА_6

обвинувачений: ОСОБА_5

_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/1052/21 головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_7
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів до 07 лютого 2022 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною та прийнятою з істотним порушенням вимог КПК України.

Зазначає, що не винний у вчиненні злочинів і наведених у клопотанні прокурора обставин не досить для продовження тримання його під вартою.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № №0000001 від 02.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.115, ч.1 ст.15, п.9 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2021 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07.03.2021 року включно.

Подальшими ухвалами суду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до11грудня 2021 року включно. Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з того, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема через загрозу суворого покарання з метою ухилитися від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може ухилитися від суду, перешкодити здійсненню процесуальних дій, вплинути на іншого обвинуваченого, потерпілих, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, враховані при застосуванні запобіжного заходу відносно нього не зникли, а тому подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки не можливо запобігти зазначеним прокурором ризикам, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи обвинуваченого, щодо необгрунтованості підозри у вчиненні ним інкримінованих йому злочинів судом апеляційної інстанції не перевіряються, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також продовжувати вчиняти інші злочини ухилитися від суду, перешкодити здійсненню процесуальних дій, вплинути на іншого обвинуваченого, потерпілих, свідків не зникли та продовжують існувати.

У рішенні №1-р/2017 від 23.11.2017 року Конституційний Суд України наголосив, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, до затримання офіційного місця роботи, чи інших законних джерел доходу не мав. Офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, зловживає алкогольними напоями, неодноразово судимий за вчинення тяжких насильницьких злочинів, веде асоціальний спосіб життя, уникав спілкування з правоохоронними органами після вчинення злочинів вбивства та замаху на вбивство ОСОБА_5 покинув своє місце проживання, переїхавши до іншої області, перед цим вчинивши це один злочин крадіжку.
Враховуючи наведене, спосіб та характер вчинення даного особливо тяжкого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, які свідчать про очевидну схильність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, є підстави вважати про існування та не зменшення на даний час ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ,які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 7, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.12.2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: