ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/107/21 Справа № 385/1759/18 Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000360 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , прокурора Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина Білорусії, не маючого місця реєстрації на території України, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.11.2013 Балтським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 вирок Балтського районного суду Одеської області від 29.11.2013 змінено, закрито провадження за ч. 3 ст. 152 КК України і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 02.02.2016 по відбуттю строку покарання,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:
-ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі;
-ч. 3 ст. 146 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання, а саме з 09.07.2018.
Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 42 906 грн. 87 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,
в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за вчинення закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також незаконне позбавлення волі людини, вчинене способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань та спричинило тяжкі наслідки.

Зокрема, 07.07.2018 близько 17 год. до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що винаймали для тимчасового спільного проживання ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , прийшла ОСОБА_12 щоб позичити цигарок. На пропозицію ОСОБА_7 і ОСОБА_11 вжити алкогольні напої, ОСОБА_12 погодилась, а після їх розпиття залишилась на ночівлю в зазначеному приміщенні.
08.07.2018 близько 08 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарчого приміщення, яке обрав місцем утримання ОСОБА_12 , де заздалегідь приготував моток мотузки. Знаходячись у приміщенні ОСОБА_7 наказав ОСОБА_11 , яку не ставив до відома про свої наміри, привести до нього ОСОБА_12 нібито для допомоги по господарству. Близько 09 години ОСОБА_12 зайшла до господарського приміщення, де ОСОБА_7 мотузкою зв`язав їй руки та ноги між собою попереду, а також обв`язав шию, спричинивши тілесні ушкодження - циркулярного садна у вигляді странгуляційної борозни на попередньо-бокових поверхнях шиї, які згідно висновку експерта № 46 від 13.07.2018 мають ознаки легких, після чого прив`язав ОСОБА_12 до дерев`яного жолобу. ОСОБА_7 залишив потерпілу в господарському приміщенні, де вона перебувала з 09 до 17 години, чим вчинив незаконне позбавлення волі, що супроводжувалося заподіянням фізичних і моральних страждань ОСОБА_12 внаслідок нелюдського та такого, що принижує гідність поводження, яке обмежувало вільне пересування, вживання води та їжі, справляння природних потреб. Близько 17 години ОСОБА_11 , яка знаходилась під психологічним впливом ОСОБА_7 , частково звільнила ОСОБА_12 , розв`язавши їй руки, завела до житлового приміщення, де ОСОБА_12 продовжувала перебувати, усвідомлюючи відсутність дозволу ОСОБА_7 на можливість повернутися додому, тим самим надалі була обмежена в свободі пересування на власний розсуд.
09.07.2018 близько 06 години ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, взяв зі столу в праву руку металевий ніж, підійшовши до ОСОБА_12 , яка сиділа оголеною на дивані разом із ОСОБА_11 , після чого завдав ОСОБА_12 одного удару ножем у життєво-важливий орган черевну порожнину в область живота справа, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді різаної рани черевної порожнини, яке згідно висновку експерта № 46 від 13.07.2018 має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Потім ОСОБА_7 передав ніж ОСОБА_11 , яка перебувала під психологічним впливом останнього, та наказав завдати аналогічні тілесні ушкодження потерпілій. Побоюючись за своє життя та здоров`я, усвідомлюючи можливість одержати аналогічні поранення, ОСОБА_11 взяла ніж і сидячи поряд із ОСОБА_12 нанесла один удар ножем в область черевної порожнини ОСОБА_12 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді різаної рани бокової поверхні живота зліва, які згідно висновку експерта № 87 від 26.10.2018 відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я, після чого вибігла з житлового приміщення на вулицю, кинувши ніж на підлогу. ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_12 , яка продовжувала сидіти на дивані, підняв з підлоги ножа та завдав ножем не менше двох ударів в область черевної порожнини зліва ОСОБА_12 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних проникаючих ран у черевну порожнину, які згідно висновку експерта № 46 від 13.07.2018 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Після завданих ударів, ОСОБА_12 утримуючи двома руками рани в черевній порожнині, які сильно кровоточили, відчуваючи запаморочення від сильного болю, пересіла з дивана на підлогу під стіною, намагаючись уникнути подальшого нанесення тілесних ушкоджень. Однак ОСОБА_7 наніс не менше восьми послідовних ударів ножем у верхні частини тіла ОСОБА_12 , заподіявши вісім різаних ран грудної клітки та підборіддя, які згідно висновку експерта № 46 від 13.07.2018 мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_7 , з метою недопущення надання медичної чи іншої допомоги з боку сторонніх осіб, приклав вістря ножа до шиї ОСОБА_12 , спричинивши тілесні ушкодження у виді різаної рани шиї, які згідно висновку експерта № 46 від 13.07.2018 мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, вивів ОСОБА_12 оголеною з будинку та провів до господарського приміщення, де проти її волі мотузкою зв`язав руки та ноги ОСОБА_12 між собою та прив`язав кінець мотузки до дерев`яного стовпа ясел для худоби, зафіксувавши в такий спосіб її тіло. ОСОБА_7 залишив ОСОБА_12 до настання смерті внаслідок крововтрати в зазначеному приміщенні, усвідомлюючи позбавлення потерпілої можливості пересуватися та отримання необхідної допомоги. ОСОБА_12 частково звільнилася від мотузок, якими були обмотані ноги, самостійно вибігла з господарського приміщення та втекла з території домоволодіння, після чого негайно покликала на допомогу місцевих жителів, які викликали швидку медичну допомогу, чим збережено її життя.

В апеляційнійних скаргах від 13.06.2019 та 18.06.2019 ОСОБА_7 зазначає про грубе порушення КПК України, фабрикацію матеріалів кримінального провадження щодо нього і його невинуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Зокрема, зазначає, що в ході досудового розслідування порушено його право на захист та проведено перший допит за відсутністю захисника і без фіксації даної слідчої дії, крім того над ним знущались і застосовували недозволені методи досудового розслідування.
Звертає увагу на те, що показання потерпілої ОСОБА_12 не мають жодного доказового значення на підтвердження його винуватості, оскільки вона є інвалідом другої групи, давала суперечливі показання, перебуває на обліку в психіатричній лікарні і страждає від алкогольної залежності. На думку обвинуваченого, його винуватість не підтверджується і показаннями очевидця події головного свідка обвинувачення, оскільки вона є зацікавленою особою, а судом не прийнято до уваги її спосіб життя та характеризуючі дані.
Вказує, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотаннь про призупинення судового розгляду до вирішення питання про притягнення до відповідальності осіб, які застосовували щодо нього недозволені методи слідства, про допит свідків на підтвердження вказаних фактів, а також про заміну прокурора в кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.06.2019 через його незаконність і необґрунтованість та просить закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України, та вичерпання можливості їх отримання.
На переконання захисника, ОСОБА_7 мав реальну можливість позбавити життя потерпілу у випадку наявності у нього такого бажання, проте останній були заподіяні лише тілесні ушкодження, що виключає умисел обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Захисник вказує, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, зокрема, його об`єктивної сторони, оскільки наявні в провадженні докази, в тому числі, опосередковано, показання потерпілої, вказують на те, що вона добровільно перебувала в помешканні обвинуваченого.
Зазначає, що показання потерпілої суперечать встановленим судом фактичним обставинам провадження, оскільки вона вказувала на те, що добровільно без примусу прийшла до ОСОБА_7 , попросилась залишитися у нього в будинку, де разом з останнім та ОСОБА_11 вживала спиртні напої. Наступного дня вона перебувала зв`язаною в сараї близько 1,5 годин, після чого прийшла ОСОБА_11 та її відпустила, однак вона не пішла додому і знов таки залишилась у будинку, де продовжила вживати алкогольні напої з обвинуваченим та його співмешканкою. Наведені показання, на думку захисника, вказують на те, що ОСОБА_12 без жодного примусу та погроз перебувала в домоволодінні обвинуваченого, мала змогу вільно пересуватися та піти додому.
З огляду на наведене вказує, що обвинувачення ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлене неконкретне, яке не узгоджується з матеріалами кримінального провадження, показаннями свідків і потерпілої. Звертає увагу на те, що як вбачається з фабули пред`явленого обвинувачення, учасниками подій, що мали місце в інкримінований період, були обвинувачений ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_12 , разом з цим їх показання вказують на різні версії події, істотно різняться між собою і не узгоджуються з доказами сторони обвинувачення зокрема, з висновками судово-медичної, судово-психіатричної експертиз і протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої.
Оскільки беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України не здобуто, з огляду на те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, обвинувальний вирок, на думку захисника, має бути скасовано, а кримінальне провадження закрито.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про часткове скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів, визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання:
-за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 146 КК України 9 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 10 років.
Прокурор, не оспорюючи висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , посилаючись на положення ст.ст. 50, 65, 67 КК України та роз`яснення Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що обвинувачений був раніше судимий за ч. 3 ст. 185 КК України і знов вчинив умисні кримінальні правопорушення, тому в якості обставини, що обтяжує його покарання має бути визнано рецидив кримінальних правопорушень. Те, що ОСОБА_7 у вчиненому не розкаявся, належних висновків для себе не зробив та не оцінив негативні наслідки власних дій, з урахуванням тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, даних про його особу, який характеризується негативно, після вчинення злочину не лише залишив місце його вчинення, а й намагався приховати його наслідки небезпечним для життя і здоров`я потерпілої способом, наявність двох обставин, що обтяжують покарання рецидив кримінальних правопорушень і вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння, на думку прокурора, вказує на те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким.
Вирішуючи апеляційні вимоги прокурор просить врахувати, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальні правопорушення щодо особи, яка фізично не була спроможна чинити опір, корисний мотив його насильницьких дій, які посягали на свободу та статеву недоторканість жінки, вчинені з винятковим цинізмом, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві. Наведені обставини, на думку сторони обвинувачення, вказують на підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпіла ОСОБА_12 , її законний представник ОСОБА_13 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_14 , які про поважні причини свого неприбуття не повідомили, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг сторони захисту та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора та безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого і його захисника, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , прокурора Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_10 до задоволення не належать.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Зокрема, висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та за ч. 3 ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі людини, вчинене способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань та спричинило тяжкі наслідки, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, заперечивши пред`явлене йому обвинувачення в повному обсязі, показав, що з потерпілою ОСОБА_12 він познайомився 07.07.2018, коли вона прийшла в гості до ОСОБА_11 . В цей день ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вживали горілку, придбану за надані ним грошові кошти, а він з ними не пив, а пішов спати. Вранці 08.07.2018 він пішов на риболовлю та протягом усього дня перебував на річці. Коли він повернувся додому, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знову вживали алкогольні напої, а він пішов спати. Близько 07 год. 09.07.2018 до нього додому прийшли ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , вони разом випили горілку, після чого пішли на річку рибалити. Цього дня в обідній час він був затриманий працівниками поліції та доставлений до відділу поліції, де до нього були застосовані недозволені методи слідства зокрема, його катували та змушували зізнатися в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та позбавленні її волі. Зазначив, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 він не наносив, мотузкою її не зв`язував. Стверджував, що ОСОБА_11 його обмовила на грунті особистих неприязних відносин пов`язаних з тим, що він відучував її від зловживання алкогольними напоями. Вказав на те, що потерпіла ОСОБА_12 його також обмовила, оскільки є психічно неврівноваженою, а звідки у неї були тілесні ушкодження, йому не відомо.

Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 , даними суду першої інстанції, про те, що 06.07.2018 вона перебувала у свого дядька ОСОБА_15 , який мешкає у смт. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, де познайомилася з ОСОБА_7 і ОСОБА_11 . 07.07.2018 ОСОБА_15 попросив її у ОСОБА_7 взяти курячих яєць, що вона і зробила. Цього ж дня близько 17 год. вона знову прийшла до місця проживання ОСОБА_7 щоб попросити цигарок, роззнайомившись з ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , вона залишилася у них вдома, де вони разом дивилися телевізор і вживали алкогольні напої. Зранку 08.07.2018 ОСОБА_7 пішов у магазин, а коли повернувся, то попросив ОСОБА_11 покликати її до сараю. Коли вона прийшла до сараю, то ОСОБА_7 мотузкою зв`язав їй руки та ноги між собою попереду, обв`язав шию і залишив у сараї. Через деякий час ОСОБА_11 розв`язала їй руки, перевела до іншого сараю та сказала, що пізніше, поки ОСОБА_7 не бачитиме, її відпустить. Згодом ОСОБА_7 і ОСОБА_11 відчинили двері сараю і вони разом пішли до приміщення будинку, де розпивали алкогольні напої, дивилися телевізор та грали у карти. 09.07.2018 зранку вона побачила ОСОБА_7 із ножем у руці, яким він ударив її у живіт. Потім ОСОБА_7 передав ніж ОСОБА_11 та сказав їй також ударити її ножем, проте остання спочатку відмовилася, але потім нанесла удар ножем їй у живіт. У подальшому, ОСОБА_7 відвів її у сарай, де мотузкою зв`язав ноги та руки. Розрізавши мотузку на ногах уламком стекла, вона вибігла на вулицю, де покликала на допомогу. Потерпіла також додала, що, будучи зв`язаною ОСОБА_7 в перший раз, вона сильно перелякалася, у зв`язку із чим залишалася з ОСОБА_7 і ОСОБА_11 в їх домоволодінні. Від ударів ножем у неї були рани з лівої та правої сторони в області живота, а також на шиї та грудях. Зазначила, що має захворювання нервової системи та є інвалідом ІІ групи.
Показаннями свідка ОСОБА_11 , даними суду першої інстанції, про те, що вона спільно проживала з ОСОБА_7 у смт. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області. З ОСОБА_12 вона познайомилися 07.07.2018, коли на прохання ОСОБА_15 вона прийшла до них за продуктами харчування. Близько 17 год. цього ж дня ОСОБА_12 знову прийшла до них за цигарками, вона познайомилась з ОСОБА_7 та залишилася в них вдома на ночівлю. 08.07.2018 близько 09.30 год. ОСОБА_7 попросив її покликати до приміщення сараю ОСОБА_12 , що вона і зробила, залишившись сама у будинку. Через деякий час у будинок зайшов ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_12 прийде згодом. Близько 10 год. 08.07.2018 до них додому приходили ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , які забрали велосипед ОСОБА_12 і пішли по своїх справах, потерпілу вони не бачили. Близько 12 год. 08.07.2018 в приміщенні сараю вона виявила ОСОБА_12 , руки та шия якої були зв`язані мотузкою. Розв`язавши мотузки вона перевела ОСОБА_12 до іншого сараю, де вона знаходилася приблизно до 17 год., після чого відвела до будинку та попросила йти до ОСОБА_15 додому, на що потерпіла відмовилася та залишилася з ними. Близько 20 год. вона пішла спати, а ОСОБА_7 і ОСОБА_12 залишилися випивати алкогольні напої. Вранці 09.07.2018 вона прокинулася від крику та плачу ОСОБА_12 , зайшовши до кімнати, побачила оголену ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 стояв поряд і казав, щоб вона взяла ножа в руки і зробила ОСОБА_12 так боляче, як було їй, або він зробить їй боляче. Вона злякалася, оскілки ОСОБА_7 неодноразово бив її та завдавав фізичного болю, а тому, взявши ножа до рук, вдарила ним ОСОБА_12 у живіт, після чого кинула на підлогу ножа та вибігла з приміщення будинку. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 знову відвів ОСОБА_12 до сараю, однак остання втекла. Свідок ОСОБА_11 додала, що під словами «боляче, як тобі» ОСОБА_7 мав на увазі той випадок, коли вона вдарила себе ножем у груди намагаючи захистити ОСОБА_12 . Також зазначила, що потерпіла знаходилася в них вдома добровільно, ОСОБА_7 їй не погрожував, ночувала з ними разом, спали на одному дивані втрьох. Крім того вказала на те, що 08.07.2018 ОСОБА_7 запитував у неї, чи не має вона бажання залишити ОСОБА_12 собі, як іграшку, однак вона відмовилася.
Показаннями свідка ОСОБА_15 , допитаного судом першої інстанції, про те, що проживає по сусідству з ОСОБА_7 , а ОСОБА_12 є його родичкою. У період з 05 по 07.07.2018 ОСОБА_12 перебувала у нього вдома, де він проживає разом з ОСОБА_16 . До них ОСОБА_12 приїхала на велосипеді з села Жакчик Гайворонського району Кіровоградської області, велосипед мав несправність, яку він лагодив. 07.07.2018 його та ОСОБА_16 не було по місцю проживання, а коли вони повернулися, ОСОБА_12 вдома не було, вона пішла до ОСОБА_11 за цигарками. Увечері 07.07.2018 ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 бачили у місцевому барі, остання часто вживала алкогольні напої. Вранці 08.07.2018 він разом з ОСОБА_16 приходили додому до ОСОБА_7 , де в приміщені кухні пили горілку. Коли він запитав про ОСОБА_12 , ОСОБА_7 повідомив, що вона пішла додому щоб принести йому борг і має згодом повернутися. У подальшому він разом з ОСОБА_16 пішли на риболовлю, куди також приходили купатися ОСОБА_7 з ОСОБА_11 . Пізніше він разом з ОСОБА_17 приходили додому до ОСОБА_7 , де з приміщення сараю забрали велосипед ОСОБА_12 , потерпілу в цей час не бачили. Зі слів ОСОБА_12 йому відомо, що ОСОБА_7 наніс їй ножові поранення.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , допитаної судом першої інстанції, про те, що проживає по сусідству з ОСОБА_7 у смт. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, а ОСОБА_12 є її знайомою. У період з 05 по 07.07.2018 ОСОБА_12 та ОСОБА_18 перебували у них вдома. Їй відомо, що 07.07.2018 ОСОБА_12 пішла до ОСОБА_11 за цигарками, потім вона її не бачила. 08.07.2018 за запрошенням ОСОБА_7 вона разом ОСОБА_15 перебували в домоволодінні обвинуваченого, де в приміщені кухні пили горілку. Вони запитували, де перебуває ОСОБА_12 , на що отримали відповідь, що остання пішла додому щоб повернути ОСОБА_7 кошти, які вона у нього викрала. У подальшому вона та ОСОБА_15 пішли на риболовлю. Цього ж дня ОСОБА_15 повторно ходив додому до ОСОБА_7 за велосипедом ОСОБА_12 , проте з першого разу останній його не віддав, у зв`язку з чим ОСОБА_15 пішов до нього разом із ОСОБА_17 , і додому повернувся з велосипедом. Також повідомила, що стан здоров`я ОСОБА_12 був задовільний, без особливостей, вона лише часто вживала алкогольні напої.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , допитаної судом першої інстанції, про те, що проживає по сусідству з ОСОБА_7 , а ОСОБА_12 їй раніше відома не була. Близько 11 год. 09.07.2018, вийшовши на власне подвір`я, вона помітила оголену ОСОБА_12 , яка була вся у крові зі зв`язаними мотузкою руками. На запитання хто це зробив, ОСОБА_12 сказала, що чоловік на ім`я ОСОБА_20 , вказавши на подвір`я, де проживає ОСОБА_7 . Згодом вона винесла потерпілій одяг і розрізала мотузку, яка була зв`язана дуже міцно і самостійно ОСОБА_12 не могла її розв`язати. У ОСОБА_12 були рани на животі та грудях.

Показаннями свідка ОСОБА_21 , який в суді першої інстанції, показав, що ОСОБА_7 його судід, а ОСОБА_12 йому раніше відома не була. Близько 11.45 год. 09.07.2018, перебуваючи на своєму подвір`ї, він помітив оголену ОСОБА_12 , тіло якої було в ранах, обличчя побите, вона була вся у крові зі зв`язаними мотузкою руками. Зовні було видно, що ОСОБА_12 вживала алкогольні напої. ОСОБА_12 попросила його розв`язати їй руки, однак він відмовив. Згодом йому зателефонувала сусідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що ОСОБА_12 прийшла до неї і попросила про допомогу. Він вийшов на вулицю та побачив, що ОСОБА_12 та ОСОБА_19 сидять на пеньку біля сусіднього подвір`я, ОСОБА_12 була налякана. Руки потерпілої були міцно зав`язані мотузкою на декілька обертів, тому мотузку довелося розрізати ножем. Вони викликали швидку медичну допомогу та працівників поліції. У присутності працівників поліції ОСОБА_12 вказала на ОСОБА_7 і повідомила, що перебувала у нього вдома, де вони вживали алкоголь, а потім її били та різали ножем.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , допитаної судом першої інстанції, про те, що проживає по сусідству з ОСОБА_7 . ОСОБА_12 є племінницею ОСОБА_15 , який є її зятем. Про обставини вчинення злочину дізналася при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , яка показувала, як ОСОБА_7 наносив їй удари ножем у живіт та шию.
Показаннями свідка ОСОБА_22 , яка місцевому суду показала, що ОСОБА_7 знає, як мешканця смт. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, а ОСОБА_12 їй раніше відома не була. Очевидцем подій вона не була, однак в червні 2018 року, перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння, вона почула крики, а коли виглянула за паркан, побачила ОСОБА_7 із двома невідомими їй жінками. Зпочатку вони стояли на дорозі та сварилися, а потім ОСОБА_7 наніс жінці удар в обличчя, від чого вона впала на землю. Вона крикнула ОСОБА_7 , щоб він залишив жінок у спокої та не чіпав, на що ОСОБА_7 нічого не сказав.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження зокрема, даними:

-протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 09.07.2018, згідно якого ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_7 наніс їй тілесні ушкодження в області черевної порожнини, грудної клітки, шиї та підборіддя і прив`язав за шию в господарському приміщенні на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

-протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.07.2018, згідно якого ОСОБА_12 повідомила, що у період часу з 08 по 09.07.2018 ОСОБА_7 незаконно позбавив її волі;

- протоколу огляду місця події від 09.07.2018, яким зафіксовано огляд узбіччя вулиці П.Орлика в напрямку від будинку АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено фрагменти мотузки коричневого кольору зі слідами речовини бурого кольору;

-протоколу огляду місця події від 09.07.2018, яким зафіксовано огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено два кухонні ножі, чоловічі штани зі слідами речовини бурого кольору, жіночі шорти та футболку, дерев`яний макогін, жіночі штани з візерунком синього кольору, жіночі штани чорного кольору з трусами блакитного кольору, ковдру червоного кольору, простирадло та наволочку білого кольору, моток мотузки, змив речовини бурого кольору з підлоги будинку, зіскоби з підлоги та стіни в господарському приміщені, мобільний телефон Nokia з сім-картою мобільного оператора «Київстар», та два фрагменти мотузки виявлені в господарському приміщені;

-висновку експерта № 46 від 13.07.2018 про те, що на тілі ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у виді двох колото-різаних проникаючих ран черевної порожнини, восьми різаних ран грудної клітки, шиї, підборіддя, які утворились від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості та циркулярного садна у вигляді странгуляційної борозни на передньо-бокових поверхнях шиї, що утворилося від стиснення органів шиї мотузкою. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_12 у вигляді двох колото-різаних проникаючих ран черевної порожнини мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді 8-ми різаних ран грудної клітки, шиї, підборіддя мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді странгуляційної борозни на передньо-бокових поверхнях шиї мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження не могли утворитись від ударів кулаками рук, взутими ногами, при падінні з положення стоячи або бути спричинені власною рукою. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 могла знаходитись, як у вертикальному, так і в горизонтальному положеннях і була повернена передньою поверхнею тіла до особи, що наносила удари;

-висновку експерта №566 від 16.10.2018, згідно якого на наданих на дослідження зрізах нігтів лівої руки ОСОБА_7 виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами, а в зрізах нігтів правої руки клітини з ядрами, слідів крові не виявлено. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин, виявлених на наданих на дослідження зрізах нігтів лівої руки ОСОБА_7 (об`єкти № 4 та № 5) і клітин, виявлених на наданих на дослідження зрізах нігтів правої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 1) є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і невстановленої особи жіночої генетичної статі;

-висновку експерта №567 від 08.10.2018, згідно якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин, виявлених на наданих на фрагментах мотузки (об`єкти № 3 та № 9) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 , походження вказаних слідів від ОСОБА_7 виключається. Генетичні ознаки клітин, виявлених на наданих на фрагментах мотузки (об`єкти №№ 4, 6, 8, 10) є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і невстановленої особи жіночої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин, виявлених на наданих на дослідження фрагментах мотузки (об`єкти № 5 та № 7) є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_12 , невстановленої особи жіночої генетичної статі та не містять генетичних ознак зразка крові ОСОБА_7 , походження вказаних слідів від останнього виключається;

-висновку експерта №565 від 16.10.2018, згідно якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітини, виявлених на наданому на дослідження фрагменті мотузки (об`єкт № 2) є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і невстановленої особи жіночої генетичної статі;

-висновку експерта №102 від 07.09.2018, згідно якого при проведене експертизи змивів з клинка та ручки металевого кухонного ножа знайдена кров людини, змішування крові ОСОБА_12 та ОСОБА_7 не виключається, якщо у останнього були пошкодження, які супроводжувалися зовнішньою кровотечою;

-висновку експерта №586 від 24.09.2018, згідно якого кров на штанях світло-коричневого кольору, вилучених в ході огляду місця події, може належати ОСОБА_7 , а у змиві та двох зіскобах із місця події - може належати ОСОБА_12 ;

-висновку експерта №104 від 12.09.2018, згідно якого на шортах ОСОБА_7 , вилучених в ході огляду місця події, знайдено кров людини, статеву належність якої встановити не вдалося. Клітини піхвового епітелію не знайдено. Відбулося змішування крові ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , якщо у останнього були пошкодження, які супроводжувалися зовнішньою кровотечою. Знайдена кров у змиві та двох зіскобах із місця події може належати ОСОБА_12 ;

-протоколів слідчого експерименту від 25.09.2018 та 24.10.2018 (відеозапису слідчої дії), проведеного за участю потерпілої її законного представника та представника, згідно яких ОСОБА_12 розповіла та показала про обставини вчинення відносно неї злочинів;

-додаткового висновку експерта №85 від 25.10.2018, згідно якого тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_12 могли утворитися при обставинах вказаних останньою під час проведення слідчого експерименту 25.09.2018;

-додатковим висновком експерта №86 від 26.10.2018, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , утворились від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості з довжиною клинка не менше трьох сантиметрів, тобто могли бути заподіяні як одним так і другим ножем, вилученим з місця події та наданим на експертизу. Тілесних ушкоджень, характерних для насильницьких статевих зносин в даному конкретному випадку немає. Тілесні ушкодження на які вказує ОСОБА_12 , як нанесені їй ОСОБА_7 у вигляді: двох проникаючих поранень передньої черевної стінки з пошкодженням поперечно-ободочної кишки та великого сальника, утворились від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості з довжиною клинка не менше трьох сантиметрів і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, оскільки без своєчасно наданої медичної допомоги могли спричинити настання смерті, як кожне окремо, так і в їх сукупності; у вигляді різаної рани шиї, утворились від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості і мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Механізм нанесення даних тілесних ушкоджень відповідає обставинам вказаним потерпілою під час проведення слідчого експерименту 25.09.2018, а щодо механізму утворення різаної рани шиї, в тому числі, обставинам вказаним потерпілою під час проведення слідчого експерименту 24.10.2018. Тілесні ушкодження, які вказує потерпіла ОСОБА_12 , як нанесені їй свідком ОСОБА_11 у вигляді різаної рани бічної поверхні живота зліва, утворились від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості і мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, механізм їх нанесення відповідає обставинам вказаним потерпілою під час проведення слідчих експериментів 25.09.2018 та 24.10.2018;

-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.09.2018, згідно якого ОСОБА_12 , за сукупністю зовнішніх ознак, на фотознімку №3 (зображено ОСОБА_7 ) впізнала особу на ім`я ОСОБА_20 , який незаконно позбавив її волі та намагався вбити, заподіявши тілесні ушкодження ножем у вигляді колото-різаних ран;

-виписок з акта освідування в закладі державної служби медико-соціальної експертизи серія СЭ-006 №153520 від 14.03.2000 про те, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІ групи з дитинства, безстроково;

-висновку судово-психіатричного експерта №329 від 31.08.2018 про те, що ОСОБА_12 у момент скоєння відносно неї злочину страждала і на даний час страждає легкою розумовою відсталістю, яка за своїм ступенем не позбавляла її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, остання може правильно описувати обставини, механічно перераховувати події, давати покази по справі, розуміє характер і значення вчинюваних відносно неї дій, може чинити опір, не виявлено фантазування та схильності до навіювань;

-висновку судово-психіатричного експерта №323 від 28.08.2018 про те, що ОСОБА_7 у момент скоєння злочину виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вони не досягають ступеня душевного захворювання та недоумкуватості, тому його слід вважати осудним і застосування заходів медичного характеру не потребує.

Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст. 85 та ст. 86 КПК України, в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Разом з цим, переглядаючи вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.06.2019 в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції здійснено помилкове посилання на витяг із ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 0000360 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України та на рапорт ст. інспектора-чергового СРПП № 1 ПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_23 , як на докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Судом не враховано, що ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.07.2012, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру тому, згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.
Не є доказом і рапорт ст. інспектора-чергового СРПП № 1 ПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_23 , оскільки він носить виключно інформаційний характер і не фіксує наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

З огляду на наведене, посилання суду на витяг з ЄРДР та рапорт інспектора поліції як на докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 , підлягають виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

Незважаючи на виключення даних документів з числа доказів винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, інші наведені у вироку докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інкримінованих правопорушень він не вчиняв і до заподіяння потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень і її незаконного позбавлення волі, відношення не має.

Обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційнійних скаргах порушує питання про невинуватість в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України, а його захисником, в тому числі, про наявність підстав для закриття кримінального провадження через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості у їх вчиненні і вичерпання можливостей їх отримання, однак з такими доводами колегія суддів погодитися не може.
Зокрема, факт перебування потерпілої ОСОБА_13 в домоволодінні по АДРЕСА_1 в інкримінований період разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , є встановленим і стороною захисту не оспорюється. Аналіз наведених у вироку доказів свідчить про наступне.
Потерпілій ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження у виді колото-різаних проникаючих ран черевної порожнини, що мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, інших різаних ран предметом, що має колюче-ріжучі властивості з довжиною клинка не менше трьох сантиметрів та странгуляційної борозни внаслідок стиснення органів шиї мотузкою. Тілесні ушкодження, які мали місце на тілі ОСОБА_12 , могли бути заподіяні ножами, вилученими з домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_7 , на одному з яких виявлено кров людини, змішування крові ОСОБА_12 та ОСОБА_7 не виключається, якщо у останнього були пошкодження, які супроводжувалися зовнішньою кровотечою. На фрагментах мотузок, виявлених під час оглядів місця події 09.07.2018 зокрема, на узбіччі АДРЕСА_3 та в господарському приміщенні домоволодіння по АДРЕСА_1 , виявлено генетичні ознаки крові потерпілої ОСОБА_12 та генетичні ознаки клітин, які є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі і містять генетичні ознаки крові ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та невстановленої особи жіночої генетичної статі. На зрізах нігтів з правої та лівої руки ОСОБА_7 виявлено генетичні ознаки слідів крові та клітин, які є змішаними, належать більше ніж одній особі і містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і невстановленої особи жіночої генетичної статі.
Наведене переконує колегію суддів у тому, що саме ножем, який вилучено за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_12 заподіяно колото різані тілесні ушкодження. Крім того наявність у ОСОБА_12 на шиї странгуляційної борозни від мотузки, крові та клітин, які збігаються, в тому числі, зі зразками крові ОСОБА_12 на фрагментах мотузок, вилучених в господарському приміщенні домоволодіння ОСОБА_7 та на місці, де фактично ОСОБА_12 була помічена свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , вказують на те, що потерпіла перебувала зв`язаною в господарському приміщенні домоволодіння по АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Виявлення на зрізах нігтів з рук ОСОБА_7 генетичних ознак слідів крові та клітин, які, в тому числі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 свідчить про те, що обвинувачений безпосередньо контактував із пораненою ОСОБА_12 .
На вчинення саме ОСОБА_7 у період з 08 по 09.07.2018 незаконних дій по відношенню до ОСОБА_13 , вказують показання самої потерпілої про те, що 08.07.2018 ОСОБА_7 зв`язав їй руки та ноги між собою, обв`язав шию і залишив у сараї, а 09.07.2018 наносив тілесні ушкодження ножем у живіт, після чого знову вивів до сараю, де зв`язав ноги та руки. Аналогічні за своєю суттю показання ОСОБА_13 відтворила і під час слідчих експериментів проведених 25.09 та 24.10.2018 за її участі в ході досудового розслідування кримінального провадження. Відповідно до висновків додаткових експертиз № 85 від 25.10.2018 та № 86 від 26.10.2018, наявні у ОСОБА_13 тілесні ушкодження, в тому числі, колото-різані проникаючі рани черевної порожнини, що мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, інших різаних ран та странгуляційної борозни на шиї, могли утворитися при обставинах вказаних ОСОБА_13 під час проведення слідчих експериментів 25.09 та 24.10.2018. Безпосередній очевидець подій свідок ОСОБА_11 також підтвердила факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_13 ножових поранень та її утримання в будинковолодінні, шляхом прив`язування мотузкою. Допитані судом свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , які хоча і не були очевидцями вчинення кримінальних правопорушень, однак підтвердили факт виявлення ОСОБА_12 наляканою, зв`язаною та в крові 09.07.2018 на подвір`ї, а також ту обставину, що потерпіла вказувала на ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила з нею такі неправомірні дії.
Наведені показання у сукупності з дослідженими судом письмовими доказами, зокрема, протоколами прийняття заяви ОСОБА_12 про вчинення кримінальних правопорушень від 09.07 та 21.07.2018, протоколами огляду місця події від 09.07.2018 та висновками експертів, на думку суду апеляційної інстанції, є достатніми для того щоб стверджувати поза розумним сумнівом, що саме ОСОБА_7 , а не інша особа вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 та ч. 3 ст. 146 КК України щодо потерпілої ОСОБА_12 .
Твердження обвинуваченого про те, що показання ОСОБА_12 та очевидця події ОСОБА_11 не мають жодного доказового значення на підтвердження його винуватості, оскільки потерпіла є інвалідом другої групи, перебуває на обліку в психіатричній лікарні і страждає від алкогольної залежності, а свідок є зацікавленою особою, колегія суддів визнає необґрунтованими.
Дійсно, матеріали кримінального провадження містять дані про те, що ОСОБА_12 є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково і страждає легкою розумовою відсталістю, однак згідно висновку судово-психіатричного експерта № 329 від 31.08.2018, наявність такого захворювання психіки не позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, ОСОБА_12 може правильно описувати обставини, механічно перераховувати події, давати покази по справі, розуміє характер і значення вчинюваних відносно неї дій, без виявлення у неї схильності до фантазування чи навіювання.
З огляду на наведене у колегії суддів відсутні підстави для визнання недопустимим доказом показання потерпілої ОСОБА_12 , які хоч і є дещо плутаними, однак дають змогу з`ясувати обставини події, що мали місце.
Крім того у суду відсутні підстави не приймати до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_7 , які в цілому узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_12 та не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження.
Наявні суперечності в показаннях як самої потерпілої, так і свідка ОСОБА_11 щодо деталей подій, не стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і пояснюються певним проміжком часу, який минув із моменту вчинення кримінальних правопорушень, вживанням алкогольних напоїв та перебуванням в стресовому стані.
Будь-яких фактичних даних, які свідчили б про намір потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_11 обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні не здобуто.
Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 мав реальну можливість позбавити життя потерпілу ОСОБА_12 , однак цього не зробив, що виключає наявність умислу на її вбивство, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що суперечать дослідженим судом першої інстанції доказам, з огляду на наступне.
За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.
Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки які не настали інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
У цьому випадку заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. Оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.
Як неодноразово наголошував у своїх рішеннях ВС, для визначення, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Судом першої інстанції встановлено, що знайшло своє об`єктивне підтвердження і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, що ОСОБА_7 , наносячи ОСОБА_12 удари (два удари), які локалізовані в життєво-важливі органи (область черевної порожнини) з використанням знаряддя травмуючої дії ножа, розуміючи можливість настання смерті потерпілою від отриманих ушкоджень, не вжив заходів щодо надання їй допомоги, а відвів у сарай, де зв`язав руки та ноги і прив`язав до стовпа, чим вчинив всі дії наслідком яких неминуче могла настати смерть ОСОБА_12 , мав прямий умисел на вбивство останньої. При цьому ОСОБА_7 свій злочинний намір до кінця не довів з незалежних від його волі обставин, оскільки ОСОБА_12 вдалося розрізати мотузку та отримати вчасно невідкладну медичну допомогу. Враховується, що ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_12 нанесені два проникаючі поранення передньої черевної стінки з пошкодженням поперечно-ободочної кишки та великого сальника, які, згідно додаткового висновку експерта № 86 від 26.10.2018, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення, оскільки без своєчасно наданої медичної допомоги могли спричинити настання смерті як кожне окремо, так і в їх сукупності.
Колегією суддів також визнаються безпідставними твердження сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, оскільки потерпіла ОСОБА_12 добровільно перебувала в домоволодінні останнього.

Вирішуючи питання про доведеність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 КК України, суд виходить з того, що безпосереднім об`єктом цього злочину - є особиста воля, під якою розуміється свобода вибору людиною місця свого перебування чи свобода переміщення.
Об`єктивна сторона даного злочину передбачає зокрема, незаконне позбавлення волі або викрадення людини. Вчинення одного із зазначених діянь є достатнім для встановлення об`єктивної сторони злочину.
Під незаконним позбавленням волі розуміється протиправне перешкоджання людині вибирати за своєю волею місце перебування. Воно може виявитися у затриманні потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, або поміщення його в таке місце, яке він не має змоги вільно залишити. Це діяння може бути здійснене шляхом застосування фізичного насильства, психічного насильства або обману. Злочин є триваючим та вважається закінченим з моменту фактичного обмеження свободи.
З суб`єктивної сторони злочин вчиняється лише з прямим умислом і може характеризуватися різними мотивами, обов`язковим є усвідомлення особою незаконності діяння, що нею вчиняється.
Дійсно, 07.07.2018 близько 17 год. потерпіла ОСОБА_12 добровільно прийшла до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживали ОСОБА_7 і ОСОБА_11 . При цьому вона в цей день добровільно залишилась в даному домоволодінні на ночівлю. Вказана обставина підтверджена як обвинуваченим ОСОБА_7 , так і потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_11 .
Наступного дня у період з 09 год. і до часу звільнення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 перебувала зв`язаною ОСОБА_7 в господарському приміщенні домоволодіння. Вже 09.07.2018, після нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_12 ножових поранень, остання знов попри її волю перебувала зв`язаною мотузкою в господарському приміщенні домоволодіння, без можливості пересуватися та отримати необхідну медичну допомогу, доки самостійно не звільнилась і не втекла з території домоволодіння.
Суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 показала, що спочатку прийшла до обвинуваченого добровільно, а потім, навіть після її звільнення 08.07.2018 ОСОБА_11 , перебувала в стані алкогольного сп`яніння та боялась піти з домоволодіння ОСОБА_7 . Таким станом потерпілої скористався ОСОБА_7 , який його використав задля незаконного позбавлення волі ОСОБА_12 , а заподіяні їй тілесні ушкодження створили, у розумінні останньої, реальну загрозу для життя у випадку залишення домоволодіння обвинуваченого чи невиконання його вказівок.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_12 , прийшовши 07.07.2018 добровільно до будинку ОСОБА_7 , внаслідок вживання алкогольних напоїв, боячись обвинуваченого, а також перебуваючи в той чи інший проміжок часу зв`язаною останнім в господарському приміщенні, не мала змоги піти з домоволодіння у будь-який час коли бажала, що свідчить про позбавлення її волі, що, з урахуванням наведених вище обставин, вчинене способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої та супроводжувалося заподіянням фізичних страждань і спричинило тяжкі наслідки.
Посилання обвинуваченого про те, що в інкримінований йому органом досудового розслідування період в той чи інший час перебував поза межами домоволодіння, де його бачили свідки, не спростовують висновків суду про вчинення кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_12 саме ОСОБА_7 та не впливають на кваліфікацію його дій. Такі посилання розцінюються як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене і відбування призначеного судом покарання.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на безпідставну відмову судом в задоволенні клопотаня про призупинення судового розгляду до вирішення питання про притягнення до відповідальності осіб, які застосовували щодо нього недозволені методи слідства, колегія суддів визнає такими, що не узгоджуються з нормами процесуального закону. Вважає, що положеннями ст. 335 КПК України передбачено виключні підстави для зупинення судового провадження, до яких не належить вирішення питання про притягнення винних осіб до відповідальності.
Щодо застосування до ОСОБА_7 в ході досудового розслідування кримінального провадження недозволених методів слідства, на чому останній акцентує увагу в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з наступного.
30.01.2019 (зареєстрована судом 30.01.2019) обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області зі скаргою на незаконні дії працівників поліції Гайворонського ВП ГУНП у Кіровоградській області під час досудого розслідування в якому він обвинувачується.
06.02.2019 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області скарга ОСОБА_7 направлена в прокуратуру Кіровоградської області для виконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України.
Матеріали кримінального провадження містять дані про те, що на підставі обставин наведених ОСОБА_7 в скарзі від 30.01.2019, 22.08.2018 внесено відомості до ЄРДР за № 0000126 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України і здійснювалось досудове розслідування.
Відповідно до наданої прокурором постанови слідчого в ОВС СВ управління прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_24 від 29.05.2019 про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 22.08.2018 за ч. 2 ст. 365 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях співробітників Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Вказана постанова 30.06.2020 була предметом перевірки слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда, а у подальшому, постановлена за результатами розгляду скарги ОСОБА_7 ухвала, переглядалась Кропивницьким апеляційним судом, який в ухвалі від 03.08.2020 визнав її законною та обґрунтованою, а проведене слідчим досудове розслідування, всебічно повним та неупередженим.
На даний час, постанова про закриття кримінального провадження № 0000126 від 22.08.2018 за ч. 2 ст. 365 КК України щодо співробітників Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, є чинною, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 застосовувались недозволені методи слідства.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 , окрім іншого, порушує питання про порушення його права на захист, проведення першого допиту за відсутності захисника і без фіксації даної слідчої дії.
Наразі матеріали кримінального провадження не містять даних, які підтверджували такі доводи обвинуваченого. Зокрема, наявні дані про те, що через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Кіровоградській області ОСОБА_7 . 09.07.2018 призначено адвоката ОСОБА_25 для здійснення захисту за призначенням (доручення № 1314). Цього ж дня о 18 годині ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України в присутності захисника ОСОБА_25 , йому роз`яснені процесуальні права затриманого. 10.07.2018 о 17 год. 47 хв. ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_25 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, вручено копію підозри, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, які також оголошено та роз`яснено. Цього ж дня о 18 год. ОСОБА_7 роз`яснено право на захисника і він виявив бажання, щоб захист здійснював адвокат ОСОБА_25 . У подальшому ОСОБА_7 був допитаний в присутності захисника ОСОБА_25 , про що складено відповідний протокол, а 26.09.2018 за участю захисника ОСОБА_26 . 31.08.2018 ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_25 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, вручено копію підозри, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, які також оголошено та роз`яснено. 29.10.2018 ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_26 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри вже у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України. В присутності захисника ОСОБА_26 ОСОБА_7 відмовився давати показання скориставшись положеннями ст. 63 Конституції України, що оформлено відповідним протоколом допиту підозрюваного.
При цьому колегією суддів враховується, що суд, дотримуючись принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, передбаченого ст. 23 КПК України, досліджує докази безпосередньо, тому будь-які протоколи допитів підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування, до уваги не прийняті і в основу обвинувального вироку на підтвердження його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України, не покладені.
Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні винуватості останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України поза розумним сумнівом та наявність підстав для закриття кримінального провадження, як того фактично вимагає в апеляційнійних скаргах сторона захисту.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжким та особливо тяжким злочином, дані про особу винуватого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, працезданий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак страждає синдромом алкогольної залежності та потребує лікування, при не встановленні обставин, що пом`якшують покарання і доведеності обставини, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частин статтей КК України за кожний злочин окремо, а остаточне покарання, за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання, як за ч. 1 ст. 115 та ч. 3 ст. 146 КК України, так і остаточне покарання за сукупністю злочинів у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Те, що ОСОБА_7 характеризується негативно, раніше судимий і знов вчинив умисні кримінальні правопорушення, не розкаявся, як і фактичні обставини їх вчинення та поведінка за їх наслідком, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, такі обставини знайшли своє відображення в змісті оскаржуваного судового рішення, в тому числі, в призначеному обвинуваченому покаранні, яке колегією суддів визнається достатнім.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Щодо вимог сторони обвинувачення про необхідність врахування в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 рецидив злочинів, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 34 КК України визначено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин (загальний рецидив). Такий рецидив охоплює різнорідні злочини і не впливає на кваліфікацію злочину, а береться до уваги судом як обставина, що обтяжує покарання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України.

Дійсно, як це вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 судимий вироком Балтського районного суду Одеської області від 29.11.2013 за ч. 3 ст. 185 КК України і кримінальні правопорушення в даному кримінальному провадженні вчинив маючи незняту й непогашену судимість. Тобто будучи особою, котра має незняту й непогашену в установленому законом порядку судимість за умисний злочин, який не утворює ознак «повторність злочинів» зі злочинами, за які його засуджено за цим вироком, слід вважати, що має місце рецидив злочинів.

Разом з цим суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій статті 67 КК України обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке в подальшому місцевий суд визнав доведеним, не інкримінував ОСОБА_7 вчинення умисного злочину особою, яка раніше була судима за вчинення умисного злочину, судимість за яким незнята та не погашено у встановленому законом порядку.

Посилання на рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання також відсутнє в обвинувальному акті, затвердженому 12.11.2018 начальником Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_27 .

З огляду на наведене, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційнійних скаргах сторони захисту і обвинувачення обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , прокурора Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України, залишити без змін.

Виключити з вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 посилання суду як на докази винуватості останнього витяг із ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 0000360 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України та рапорт ст. інспектора-чергового СРПП № 1 ПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_23 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді