Справа № 488/2931/21
Провадження № 1-кп/488/136/22 р.
УХВАЛА

17.01.2022 року м. Миколаїв

Корабельний районний суду м. Миколаєва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

в ході розгляду кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за №0000418 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2022 року у даному кримінальному провадженні прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 17.01.2022 р. прокурор вказане клопотання підтримала, просила продовжити відносно обвинуваченого обраний раніше запобіжний захід, посилаючись на існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
При цьому, прокурор вважала, що інший більш м`який вид запобіжного заходу не здатен запобігти існуючим ризикам, які на даний час не зменшились. Посилалась про неможливість завершення розгляду справи до спливу строку дії ухвали про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, якій закінчується 29.01.2022 р.

Обвинувачений та його захисник проти даного клопотання заперечували як безпідставного, вважали заявлений ризик недоведеним, просили обрати міру запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю. Захисник також посилався на відсутність у клопотанні прокурора адекватних підстав, які б вказували та доводили наявність заявленого ризику, а також посилався на те, що потерпілий та свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані, обвинувачений ОСОБА_5 згоден давати покази після завершення дослідження доказів, на стадії якого нині перебуває кримінальне провадження, більш того посилався на покази свідка ОСОБА_7 , який зізнався у скоєнні злочину, що ставиться в провину його підзахисному, тому вважає, що підстави продовження строку тримання ОСОБА_8 . Під вартою не обгрунтованими та такими, що суперечать практиці Європейського суду, зокрема позиції викладеній у п.80 Рішення ЄСПЛ Харченко проти України.

Вирішуючи питання щодо вказаного клопотання, суд виходить з такого.

Відповідно до приписів ч.4 ст.199 та ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За приписами ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Стосовно обґрунтованості підозри в межах достатніх для вирішення питання про вищевказане клопотання та обґрунтованості заявленого прокурором ризику переховування ОСОБА_5 від суду, то останні були встановлені судом в ході розгляду клопотання про обрання відносно обвинуваченого міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які на даний час продовжують існувати та не зменшились. При цьому, суд вважає слушними доводи прокурора про те, що більш м`які види запобіжних заходів не зможуть запобігти заявленим ризикам.
Так, ОСОБА_5 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у насильницькому злочині, зокрема закінченому замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 , тобто у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя людини.

У разі доведеності вини обвинуваченого, покарання за такий злочин передбачається виключно у виді позбавлення волі, з урахуванням санкції ч.1 ст.115 КК України та положень ст.68 КК України, на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України).

Хоча у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 є громадянином іншої держави, враховуючи відсутність чинників, які б утримували обвинуваченого від втечі, зокрема обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, дітей немає, не працює, то суд приходить до переконання про доведеність ризику переховування обвинуваченого від суду.

При цьому, наведені вище обставини свідчать, що такий ризик як можливість переховування обвинуваченого від суду є настільки реальним, що жоден інший, більш м?який запобіжний захід не зможе йому запобігти.

За такого, доводи захисника та обвинуваченого щодо обрання відносно ОСОБА_5 такої міри запобіжного заходу як домашній арешт не може бути задоволено, адже оцінюючи суворість покарання, що загрожує ОСОБА_5 за висунутим обвинуваченням у разі доведення його вини, що за вимогами Кримінального Закону передбачений лише у вигляді позбавлення волі, він може зникнути з постійного місця проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Стосовно посилань захисника на покази свідка ОСОБА_7 , то оцінка показам свідків, як і іншим доказам у справі, може бути надана судом лише при прийнятті остаточного рішення у справі.

З огляду на обсяг висунутого обвинувачення, обсяг письмових доказів, які ще не є дослідженими на даний час, враховуючи, що ще не проведено допит обвинуваченого, який погодився надати покази лише після допиту свідків та дослідження письмових доказів, завершення розгляду даного кримінального провадження до закінчення дії ухвали суду від 29.11.2021 р. є об`єктивно неспроможним.
За наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в тому числі, і щодо строку, на який сторона обвинувачення просить продовжити відносно обвинуваченого міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При цьому, враховуючи, що ОСОБА_5 інкриміноване діяння щодо вчинення особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, тому, керуючись п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не призначає застави.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Продовжити відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 17 березня 2022 року включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м.Миколаєва на протязі семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали. Ухвала підлягає негайному виконанню, та її оскарження не зупиняє такого виконання.

Суддя ОСОБА_1