Справа № 182/2550/20
Провадження № 1-кп/0182/228/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2019 року за № 0002414 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка, Великобурлуцького району, Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.04.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до показання у вигляді 3 років позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
19.09.2019 приблизно о 01 годині 25 хвилин ОСОБА_5 , який перебував у стані наркотичного сп`яніння, проходив повз будинок АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел на таємне викрадення майна з вказаного будинку.
19.09.2019приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 з метою таємного заволодіння чужим майном підійшов до території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належало ОСОБА_8 , де переліз через ворота огорожі та опинився у дворі вищевказаного домоволодіння.
У цей же день та час ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_8 вийшла з приміщення будинку у двір, через незачинені вхідні двері, з метою таємного заволодінням чужим майном, незаконно таємно проник до приміщення будинку, де почав шукати цінне майно.
У цей же час до приміщення будинку повернулася потерпіла ОСОБА_8 , яка виявила ОСОБА_5 , який заховався в кімнаті за міжкімнатними дверима. Після чого, ОСОБА_5 , зрозумівши, що його злочинні дії викрито потерпілою, вирішив не відмовлятися від реалізації свого злочинного умислу, направленого на викрадення чужого майна, та в цей час в нього виник злочинний умисел здійснити напад на потерпілу з метою заволодіння майном останньої, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 з метою заволодіння майном ОСОБА_8 та припинення опору з боку потерпілої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді нанесення тілесних ушкоджень потерпілій та заподіяння останній матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, здійснив напад на потерпілу з метою заволодіння її майном, а саме штовхнув вищевказані міжкімнатні двері на потерпілу, від чого остання впала на підлогу, пошкодивши кість правої руки. Після цього, ОСОБА_5 потягнув потерпілу до однієї з кімнат, де поклав на ліжко та почав наносити численні удари кулаками рук по голові, обличчю та тулубу потерпілої ОСОБА_8 , тим самим застосував насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, при цьому вимагаючи від ОСОБА_8 грошові кошти та золоті вироби. Потім, ОСОБА_5 , застосувавши фізичну силу, насильно, заволок потерпілу ОСОБА_8 у спальну кімнату, де поклав її на інше ліжко та двома руками почав здавлювати шию потерпілої, від чого остання втратила свідомість, тобто застосував насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу. При цьому, ОСОБА_5 супроводжував свої протиправні дії вимогами до потерпілої, щоб вона відала свої гроші та золоті вироби, які знаходяться у приміщенні її будинку.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи в той самий час та в тому самому місці, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_8 втратила на короткий час свідомість, у зальній кімнати знайшов, а після чого умисно з корисливих мотивів з метою поліпшення свого майнового стану заволодів мобільним телефоном «Nomi i281», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , середня ринкова вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 137 від 23.04.2020 складає 577 гривень 58 копійок, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє. У цей же час потерпіла ОСОБА_8 прийшла до тями, піднялася з ліжка та, скориставшись тим, що ОСОБА_5 перебуває в коридорі та займається пошуком грошових коштів та золотих виробів в ящиках триляжу, вибігла на вулицю та почала голосно кричати та звати на допомогу.
ОСОБА_5 , зрозумівши, що його можуть затримати на місці вчинення злочину, вибіг з приміщення будинку у двір, потім переліз через огорожу та зник з місця злочину, утримуючи при собі вказаний мобільний телефон, яким заволодів в ході розбійного нападу, тим самим у наступному розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на суму 577 гривень 58 копійок.
В ході розбійного нападу ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_8 згідно судово-медичної експертизи № 250 від 22.04.2020 тілесні ушкодження у вигляді - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крововиливів в області правої щоки верхньої та нижньої губ, забитої рани правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) та крововиливів лівого та правого пліч, які відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю та пояснив, що раніше він мешкав у м. Нікополь, служив по контракту у військовій частині НОМЕР_3 , та винаймав житло у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 у літку 2019 року. З ОСОБА_8 був у добрих відносинах. 19.09.2019 року приблизно о 01-00 год. прийшов до місця мешкання ОСОБА_8 , ворота були зачиненні. Він переліз через них та проник до будинку, де сховався за дверима. Коли ОСОБА_8 його помітила, він вискочив із-за дверей, вдаривши її дверима, від чого остання втратила свідомість. Він перетягнув її до ліжка, де наносив удари. В цей день він був в стані алкогольного сп`яніння, а тому в точності не пам`ятає як все тратилось. У ОСОБА_8 він викрав мобільний телефон «Номі», які потім заклав до «Ломбарду». У скоєному кається, просив суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_8 будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду кримінального провадження, в судове засідання не з`явилася. Цивільний позов нею не заявлений. Заяв про відкладення судового розгляду потерпілою не надано. Докази вона не оспорювала та нових доказів суду не надавала.
За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими він обвинувачується.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Також суд враховує обставини справи. Особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується негативно. Офіційно не працевлаштований, на утриманні нікого не має. У лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває (а.п. 32, 33).
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає визнання вини, каяття в скоєному. ено.
Відшкодування шкоди, а саме вилучення викраденого мобільного телефону та передачу його потерпілій ОСОБА_8 пом`якшуючою обставиною суд не визнає, оскільки воно фактично відбулося без участі обвинуваченого, завдяки діям співробітників поліції.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до положень ст.67 КК України, є вчинення злочину щодо особи похилого віку та у стані наркотичного сп`яніння.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі із конфіскацією майна.
Вказане покарання буде відповідати меті покарання передбаченого ст. 50 КК та меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, настання позитивних змін в його особистості та попередження нових злочинів.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2021 року підлягає урахуванню за правилами ч.4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази, суд вирішує виходячи з положень ст.100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , не обирався, він відбуває покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.04.2021 року.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судово-трасологічної експертизи № 19/104-17/3/166 від 21.04.2020 року у сумі 653 грн. 80 коп., при проведенні судово-товарознавчої експертизи № 137 від 23.04.2020 року у сумі 230 грн. 00 коп., що всього складає 883 грн. 80 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Керуючись ч. 3 ст. 349, 370, 371, 374, 376,124 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією усього належного особисто йому майна.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеним за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.04.2021 року остаточно призначити ОСОБА_5 показання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією усього належного особисто йому майна.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався, обвинувачений відбуває покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.04.2021р.
Строк відбуття покарання рахувати з дати проголошення вироку, тобто з 22.11.2021 року.
Зарахувати у строк відбування покарання час досудового тримання під вартою ОСОБА_5 по цьому провадженню з 24.03.2020 до дня набрання законної сили вироку Нікопольського міськрайонного суду від 02.04.2021р. , то б то до 02.05.2021р.
Зарахувати в строк відбуття покарання строк відбуття покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.04.2021р. з 02.05.2021 до дня проголошення цього вироку.
Цивільний позов не заявлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази:
- мобільний телефон «Nomi i281», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та квитанцію до договору № 615289/0 ломбарду «Гарант» від 19.09.2019 року, які передані потерпілій ОСОБА_8 залишити у її користуванні;
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів 883 (вісімсот вісімдесят три) грн. 80 коп.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3