Дата документу 16.08.2021 Справа № 334/922/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1251/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/922/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17 травня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 11 грудня 2019 року приблизно о 17 годині 25 хвилин, знаходячись в торговій залі супермаркету TOB «Трапі №11», який розташований в буд.№28 по вул.Дудикіна в м.Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, із корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, зі стенду, що знаходиться у торгівельному залі вказаного магазину, з полиці взяла товар загальною вартістю 339,80 грн., що належить TOB «Траш». Після цього, сховавши товар до власної сумки, умисно оминула касову зону, не оплативши товар, та за межами турнікету, який розташований при вході до магазину, була зупинена охороною супермаркету біля виходу із магазина, тим самим не з власної ініціативи, а з причин які не залежали від її волі не довела свій злочинний умисел до кінця.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Їй призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, пом`якшивши призначене обвинуваченій покарання. Свої вимоги мотивував тим, що при призначенні обвинуваченій покарання суд не визнав та не врахував в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття, хоча обвинувачена повністю визнала свою вину та активно сприяла розкриттю злочину. Також суд помилково зазначив в якості обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки огляд обвинуваченої на стан сп`яніння не проводився. При цьому в обвинувальному акті також зазначено про відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої. Крім того, суд не врахував думку представника потерпілого, який на суворому покаранні не наполягав, завдана шкода повністю відшкодована шляхом повернення майна. Не врахував суд і наявність у обвинуваченої офіційного місця роботи, постійного місця проживання, відсутність судимостей та стан її здоров`я. Відтак за сукупності зазначених обставин є всі підстави для призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинувачену, які повністю підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який не заперечував проти пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду змінити.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до втіленого законодавцем при визначенні системи покарань в ст.51 КК принципу гуманізму, де види покарань розташовані в порядку від найменш суворого до найбільш суворого, а також втілення цього принципу при встановленні порядку розташування покарань в межах відносно-визначених санкцій кримінально-правових норм, покарання судом має призначатися такого виду і розміру, що є необхідним і достатнім для досягнення його цілей, визначених в ст.50 КК. При цьому, покарання більш суворого виду має призначатися за умови неможливості досягти його цілей шляхом призначення менш суворого виду покарання.

Згідно з ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Зміст загальних засад призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК, вимагає від суду призначити покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Проте, зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді арешту, не зазначив і належним чином не мотивував у вироку, чому менш суворе, ніж арешт, покарання у виді штрафу, передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК (в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), буде недостатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Між тим, колегією суддів встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має офіційне місце роботи, де характеризується позитивно, що підтверджується наданими під час апеляційного розгляду документами, має постійне місце проживання, вчинила злочин невеликої тяжкості, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

А тому колегія суддів, з урахуванням зазначених обставин, а також з огляду на кількість та вартість майна, яке намагалася викрасти обвинувачена, його значення для потерпілого та відсутність будь-яких негативних наслідків в результаті вчиненого кримінального правопорушення, вважає за можливе призначити обвинуваченій найменш суворе покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК (в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), а саме у виді штрафу, яке, на переконання колегії суддів, буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Адже призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді арешту та ще й в максимальному розмірі за намагання викрасти 3 пляшки коньяку на загальну суму 339,80 грн. було б явно несправедливим внаслідок суворості та таким, що не відповідає принципу пропорційності. У зв`язку з чим, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Крім того, є слушними і доводи захисника про безпідставне визнання судом першої інстанції в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченої вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до обвинувального акта обставин, які б відповідно до ст.67 КК обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , і які відповідно до ст.91 КПК підлягають доказуванню, не було встановлено. Між тим, суд першої інстанції за власною ініціативою визнав в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченої - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, чого не вправі був робити, а тому така обставина підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4