Провадження №: 1-кп/755/1178/20
У Х В А Л А

"01" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) в складі трьох суддів ОСОБА_1 (головуючий суддя), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , та його учасників представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання ЗАТ «НАФТОХІМІМПЕКС» про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 від 22 березня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч.1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, встановив:
директор ЗАТ «НАФТОХІМІМПЕКС» ОСОБА_9 звернувся до суду, у порядку ст. 174 КПК (у редакції 2012 року) з клопотанням про скасування арешту , накладеного на майно: будівлю реагентного господарства м. Києва за адреосю: м. Київ, вул. Колекторна, 24/26, літ. А, ТЗ з н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , причеп бортовий «ПЛ 01», н.з. НОМЕР_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 22.03.2013 за № 0000190, котрий був накладений на підставі постанови слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 від 29.09.2010, у порядку ст.ст. 79, 130 КПК (у редакції 1960 року), яке умотивував тим, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 170 КПК (у редакції 2012 року), жодній посадовій особі ЗАТ «НАФТОХІМІМПЕКС» про підозру не повідомлялося, а тому такий арешт, застосовано не обгрунтовано, що, в силу ст. 174 КПК (у редакції 2012 року), указує на необхідінсть його скасування.

В судовому засіданні прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 указане клопотання заявника підтримала, так як в арешті майна відпала потреба.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання заявника з огляду на те, що арештоване майно, згідно постанови слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 від 29.09.2010, визнано речовим доказом та з метою його збереження, саме, як речого доказу, власне був застосований сам арешт. Доля речового доказу вирішується судом, в силу норм ст. 374 КПК, при ухвалені вироку у справі.

Суд заслухавши думку сторін, проаналізувавши матеріали судового провадежння, приходить до наступного.

Арешт майна, який заявник просить скасувати, був накладений у порядку КПК у редакції 1960 року під час досудового слідства та до дня набрання чинності КПК у редакції 2012 року.

Саме кримінальне провадження внесене до ЄРДР 22.03.2013 за № 0000190 розглядаєтсья судом за правилами КПК у редакції 2012 року.

Пункту 9 Розділ XІ Перехідні положення КПК (у редакції 2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто, питання про скасування арешту з майна накладеного у порядку КПК в редакції 1960 року вирішується у порядку норм КПК в редакції 1960 року.

Заявник указаний факт не урахував та порушує у зверненні питання щодо скасування арешту з майна з огляду на норми ст. 170 КПК (у редакції КПК 2012 року).

Тобто, у світлі положень п. 9 Розділу ХІ КПК України (у редакції 2012 року) та норм КПК України (у редакції 1960 року) суд не може вирішити питання заявника у порядку запропонованого ним алгоритму.
Адже, порядок скасування арешту з майна, в цьому випадку визначений КПК України (у редакції 1960 року), однак на жодну підстав скасування, указану в КПК 1960 року, заявник у звернені не посилається.
Згідно ст. 26 КПК у редакції 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно розглянувши звернення заявника у межах порушених ним питань Суд не убачає підстав для його задоволення.

Щодо питання способу звернення, а саме у порядку ст. 174 КПК у редакції 2012 року, то Суд зауважує таке.

Системний аналіз положень ст. 3 КПК України (у редакції 1960), ст. 5 КПК України (у редакції 2012 року), ст. 58 Конституції України свідчить, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів.
Зокрема, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09.02.1999 року).
З рішення ВСУ у справі № 5-205кс15 випливає, що Кримінальним процесуальним законом України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.
При цьому, на відміну від кримінального матеріального закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе, адже процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
В той же час, на момент подання даної заяви до суду заявником Кримінальний процесуальний Кодекс України (у редакції 1960 року) втратив чинність на підставі Кодексу N 4651-VI (4651-17) від 13.04.2012, ВВР, 2013, N 9-10, N 11-12, N 13, ст.88, тобто заявнику, при зверненні до суду, на даному етапі, слід керуватися положеннями ст. 174 Кримінального процесуального Кодексу України, щодо того, хто може подати таке клопотання та в частині способу його розгляду.
Бо, Суд має розглядати таке питання за процедурою та правилами саме чинного на час звернення КПК.
А уже безпосередньо при вирішенні самого питання слушності скасування арешту з майна, через призму аналізу наявності до того відповідних підстав, це питання має бути вирішене у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто у редакції КПК 1960 року, у т.ч. з урахуванням норм його статей 79, 130, якими власне керувався слідчий при накладені такого арешту з метою збереження арештованого майна, як речового доказу.
Відповідно і заявник має навести обставини визначені КПК у редакції 1960 року, яку указують на його переконання на слушність скасування арешту з майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-372, 376 КПК України (у редакції 2012 року) Суд постановив:

відмовити у задоволенні клопотання ЗАТ «НАФТОХІМІМПЕКС» про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2013 року за № 0000190.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 08:00 год. 05.11.2021.

С у д д і :

ОСОБА_11 ОСОБА_12