ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/525/22 Справа № 185/7765/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 17 лютого 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що даних про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , не має.
Вказано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в стані алкогольного сп`яніння злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином та спричинив загибель двох осіб.
Покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, у разі доведеності вини, передбачається на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років.
Також зазначає, що враховуючи фактичне існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин справи, застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим. Більш того, за час не тривалого тримання обвинуваченого під вартою зазначені ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно останнього запобіжний захід з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто, з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , у випадку зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, з огляду на тяжкість інкримінованого, процесуальні наслідки зазначеного в контексті покарання, що загрожують даній особі у разі визнання винуватою, може перешкоджати судовому провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також вказує, що аргументи, які наводяться захисником обвинуваченого ОСОБА_7 не ігноруються, проте в даному конкретному випадку вони не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Зазначає, що зазначений прокурором ризик про переховування від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою, а тому з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, думки прокурора, та інших учасників процесу, а також, вбачаючи ризики, викладені в ст.177 КПК України, та з урахуванням вимог ст.183 КПК України, необхідне є продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , тримання під вартою до 60 календарних днів.
Вказує, що головуючий не наділений правом дозволу перебування обвинуваченого, якому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не в спеціально відведеному місці - загородженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків визначених законом, а також, дозволити обвинуваченому ОСОБА_7 під час судових засідань перебувати в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області поза межами скляної кабіни або клітки без застосування відносно нього спеціальних засобів поруч з захисником.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що фактичний строк тримання ОСОБА_7 під вартою становить більше 5 (п`яти) місяців.
Вказує, що суд формально послався на те, що ризики на які посилалась прокурор є доведеними та існують, але жодним чином не обґрунтував мотиви з яких суд дійшов висновків про доведеність ризиків та вважав, що за час не тривалого тримання обвинуваченого під вартою зазначені ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності.
Також зазначає, що суд формально послався на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також, вирішуючи клопотання щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду поряд з захисником суд, відмовляючи у його задоволенні навів практику ЄСПЛ на яку посилався, як захисник, але відмовляючи у його задоволенні формально послався на Інструкцію з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених, засуджених за вимогою судів такого не передбачає, але і не забороняє. Потерпілі зазначили, що будь-якої загрози для себе у разі перебування обвинуваченого поряд з захисником для себе не вбачають.
Також вказує, що суд взагалі не надав оцінки доводам сторони захисту, які були наведені у клопотання про зміну запобіжного заходу та долученим документам та відеозапису.
Наголошує, що стороною захисту під час досудового розслідування обґрунтовано наголошувалось на відсутності у сторони обвинувачення належних та допустимих доказів на підтвердження перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та було подано клопотання про призначення судово-медичної експертизи, однак слідчий відмовив у задоволенні клопотання посилаючись на наявність відеозапису де зафіксовані ті дії, що проводились з ОСОБА_7 09 липня 2021 року у лікувальному закладі.
Під час досудового розслідування був допитаний лікар ОСОБА_9 , який нібито проводив огляд ОСОБА_7 , хоча з відеозапису вбачається, що ніякого лікаря в лікувальному закладі не було, а натомість на відеозаписі зафіксована жінка, яка надає ОСОБА_7 для підпису пусті бланки, але потім в матеріалах кримінального провадження вже з`явились документи заповнені та підписані лікарем ОСОБА_9 .
Таким чином, з боку сторони обвинувачення, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, його дії було кваліфіковано за ст. 286-1 КК України.
Зазначає, що після того, як до ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, він не залишився байдужим до того, що сталося та діючи через свого захисника вживав заходи щодо надання допомоги, ще живому на той час ОСОБА_10 та звернувся до його матері ОСОБА_11 з пропозицією надати допомогу. На їх адресу направлялись листи зі співчуттям ОСОБА_7 та пропозицією надання допомоги. Мати, ОСОБА_10 , отримала допомогу у розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн., родина ОСОБА_12 відмовилась від отримання допомоги, але наразі звернулись з цивільними позовами.
Вказана поведінка свідчить про те, що ОСОБА_7 співчуває родинам загиблих, оскільки це також були його друзі.
Вказує, що слід взяти до уваги те, що ОСОБА_7 проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, військовозобов`язаний, немає негативних характеристик, його матір хворіє та постійно потребує допомоги сина, оскільки її чоловік має роботу пов`язану з доволі частими відрядженнями. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, раніше працював та має намір працювати й надалі і якщо буде перебувати під цілодобовим домашнім арештом працювати через мережу інтернет, в тому числі й щоб надавати допомогу потерпілим.
Також зазначає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 20 грудня 2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , який відноситься до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від семи до десяти років, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4