Справа № 199/3971/21
УХВАЛА

05.10.2021 року місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000319 від 19.04.2021 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 днів. Потерпілий підтримав клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив змінити раніше обраний запобіжний захід на домашній арешт, захисник ОСОБА_6 підтримала клопотання обвинуваченого та в свою чергу просила, щоб у разі вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд визначив розмір застави. Прокурор та потерпілий заперечували проти таких клопотань захисника та обвинуваченого.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти безпеки руху, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої, за що законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.
Так, суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Крім того, враховуючи те, що судовий розгляд по даній справі триває, не досліджені усі докази, які мають суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження.
Також суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який має не зняту та непогашену в законному порядку судимість, обвинувачується у вчиненні злочину яке було ним вчинено через нетривалий час після відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, що на переконання суду вказує на існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд дійшов висновку, що обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а також його особі, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, тому клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну раніше обраного запобіжного заходу на домашній арешт не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Як встановлено з обвинувального акту, злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , призвів до тяжких наслідків у вигляді загибелі людини, вчинений в стані сильного алкогольного сп`яніння, після настання дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений з місця події зник.
Враховуючи вищевикладене та вищенаведені обставини, які свідчать про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, тому не вбачає підстав для задоволення клопотань захисника
Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03 грудня 2021 року включно.
У задоволенні клопотань ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому та визначення йому розміру застави відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: