У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000215, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.08.2021 року, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,
В С Т А Н О В И В:
Із клопотання прокурора вбачається, що 12 серпня 2021 року о 21 год. 57 хв. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ос, рухаючись асфальтованою дорогою «Львів-Самбір-Ужгород» (траса Н-13,район 190км), між селами Забрідь-Сіль, Ужгородського району, Закарпатської області, зі сторони м.Перечин в напрямку с.Сіль , на автомобілі ЗАЗ 110307 днз НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який йшов пішки по проїзній частині дороги з правої сторони . В результаті ДТП ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер на місці події .
13 серпня 2021 року відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000215 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
12 серпня 2021 року в ході проведення огляду місця події транспортний засіб ЗАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 було вилучено, а в подальшому поміщено на спец майданчик тимчасового затриманих транспортних засобів РУП ГУНП в Закарпатській області з метою його подальшого огляду та фіксації на ньому слідової інформації , так як останній є тимчасово вилученим майном.
Прокурор ОСОБА_3 у клопотанні зазначає, що 13 серпня 2021 року постановою слідчого Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, транспортний засіб ЗАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 визнано речовим доказом.
Зважаючи на те, що вказаний транспортний засіб вважається предметами, що був об`єктом кримінально протиправних дій, його перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що у свою чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України, зважаючи на те, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом, останній може бути використаний під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, прокурор у клопотанні просить накласти арешт на транспортний засіб моделі ЗАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 , який наразі перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУ НП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вулиця Гагаріна 10а.
Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.
Власники майна транспортного засобу ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна;можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту управління Головного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000215 від 13.08.2021 року за ч.2 ст. 286 КК України, в ході якого досліджуються обставини порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом гр. ОСОБА_4 , що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тілесне ушкодження. внаслідок яких останній помер на місці ДТП.
Згідно копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.08.2021 року, проведеного за адресою: с.Забрідь , Ужгородського райну, слідує, що в ході такої був виявлений та вилучений транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 вказаного автомобіля, його власником є ОСОБА_4 .
Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції , від 13.08.2021 року транспортний засіб ЗАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000215 відомості про яке внесено до ЄРЛР від 13.08.2021 року за ч.2 ст. 286 КК України,
Таким чином, з урахуванням наведеного слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора, що тимчасово вилучений транспортний засіб має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000215 та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки такий міг зберегти на собі сліди злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Також прокурором, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Прокурором у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилучених грошей.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаними грошима.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту вказаного транспортного засобу, враховує можливість використання його, як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому, клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити .
Накласти арешт на тимчасово вилучений транспортний засіб «ЗАЗ 110307 »д.н.з д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю: АДРЕСА_1 , шляхом заборони на використання та розпорядження вказаним майном.
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1