КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/2562/19 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3514/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в режимі відео конференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новоград-Волинський Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0002278

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про заміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м?який або зменшення розміру застави, задоволено клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по 05 серпня 2021 року включно.
Таке рішення обґрунтовано тим, що стороною захисту не доведено, а судом не встановлено переконливих доказів на підтвердження обставин, які б указували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою групою осіб особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна та інші особи, які причетні до злочину, не встановлені під час досудового розслідування, а в суді ще не допитані потерпілі та свідки, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий та не має міцних соціальних зв`язків, отже відсутні достатні стримуючі фактори, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти існуючим ризикам.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 , вважаючи з огляду на практику ЄСПЛ, положення Конституції України та КПК України ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року незаконною, просить її скасувати та змінити йому запобіжний захід на інший, не пов?язаний з триманням під вартою.
За доводами обвинуваченого прокурором порушено процесуальну процедуру звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, водночас до клопотання не було долучено жодних документів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що в сукупності свідчить про порушення права на захист. Єдиною підставою, якою сторона обвинувачення виправдовує необхідність тримання його ( ОСОБА_8 ) під вартою, є тяжкість пред`явленого обвинувачення, що суперечить практиці ЄСПЛ та свідчить про необґрунтованість і незаконність ухваленого судом рішення.
Обвинувачений також звертає увагу на те, що обвинувальний акт щодо нього перебуває на розгляді в суді першої інстанції з 28 квітня 2019 року, тобто судом ігноруються вимоги КПК України щодо розумності строків у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов?язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з матеріалів провадження, Ірпінським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об?єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Доводи обвинуваченого про те, що прокурор не довів в суді існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд безпідставно не врахував або неправильно оцінив усі ті обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів визнає непереконливими.

Колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Враховуючи викладені в обвинувальному акті фактичні обставини висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у відкритому викраденні чужого майна за таких кваліфікуючих ознак грабежу, як вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, який в даному випадку також пов`язаний і з тим, що інші особи, які за версією сторони обвинувачення причетні до вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, ще не встановлені та не затримані; тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованому особливо тяжкому кримінальному правопорушенні; всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності із насильством, яке, в тому числі є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, не має міцних соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися від часу обрання йому запобіжного заходу і виправдовують подальше його тримання під вартою.
З огляду на те, що не всі свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, допитані, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного на них впливу.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження обвинуваченого про протилежне є безпідставним. При цьому даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
Таким чином висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, є законним та обґрунтованим. Попри позицію обвинуваченого ухвала суду цілком узгоджується з практикою ЄСПЛ, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого про порушення права на захист під час розгляду клопотання прокурора нічим не підтверджені, водночас матеріали провадження переконливо свідчать про те, що суд першої інстанції, вирішуючи клопотання сторони обвинувачення та захисту щодо запобіжного заходу дотримав вимог ст. 22 КПК України. Всупереч твердженням в апеляційній скарзі у колегії суддів відсутні достатні підстави вважати, що суд порушує загальні засади кримінального провадження стосовно розумних строків.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою колегія суддів не встановила.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов?язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить. Отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по 05 серпня 2021 року включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4