Єдиний унікальний номер № 285/5408/21
Провадження № 1-кп/0285/276/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2022 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/5408/21 0000740, 0000567) за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.2 ст. 186 КК України,
встановив:
Прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою на 60 діб обвинуваченому, оскільки даний строк закінчується, а розгляд кримінального провадження триває та існують ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені при обранні запобіжного заходу.
Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки клопотання прокурора не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Клопотання носить шаблонний характер, ризики є надуманими.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04.01.2022 року продовжений строк дії запобіжного заходу по справі № 285/6920/21 до 04 березня 2022 року включно.
Зазначена ухвала залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 17.01.2022 року.
Суд бере до уваги твердження позиції захисту, що недоведеним є ризик незаконного впливу на потерпілих, оскільки у двох провадженнях містяться заяви потерпілих про проведення судового розгляду без їх присутності, що вони не мають претензій до обвинуваченого.
Проте суд також зважає на те, що розгляд справи тільки розпочався, не допитані свідки, тому існує ризик впливу на них обвинуваченим, що є ризиком згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 121 КК України.
За ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України - на строк від 5 до 8 років, тобто зазначені кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Враховуючи тяжкість покарання, суспільну небезпечність інкримінованих кримінальних правопорушень, суд приходить до переконання про наявність ризику, що обвинувачений може переховуватися від суду.
Також судом враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину під час перебування під домашнім арештом, тому не йдеться про продовження злочинної діяльності, але обґрунтованим є ризик, що обвинувачений може вчинити новий злочин, оскільки він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих умисних правопорушень, сумість за які не знята та не погашена у встановленому порядку, будучи звільнений з місць позбавлення воліч ерез короткий проміжок часу знову обвинувачується у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушень.
Суду не надано доказів наявності у обвинуваченого хвороб, які унеможливлюють тримання його під вартою.
Тому твердження захисту про безпідставність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків суд вважає необґрунтованими.
Суд звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого не змінилися з часу обрання запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Також, задовольняючи клопотання про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства згідно ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 27, 107, 177-178, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:
Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 14 квітня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту проголошення.

Головуюча ОСОБА_1