ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/390/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - звільнення від відбування покарання
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бучацького районного суду від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 про відмову у звільненні від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою в задоволенні клопотання начальника Чортківського районного сектору філії Державної установи Центр пробації в Тернопільській області про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, та задовольнити клопотання про звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Мотивує скаргу тим, що має намір сплатити потерпілому моральну шкоду у найбільш короткий термін, але для цього йому потрібно працювати, виконуючи високооплачувану роботу, на яку він не може влашутватись у звязку з відбуванням покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу з викладних у ній мотивів, прокурора, який рішення суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, суд належним чином дотримався даних вимог.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктами 2, 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування, відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Так, сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесення раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконання норм виробітку; ставлення до майна, знарядь виробництва; прагнення придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутністю трудових порушень; суворе додержання правил охорони праці і правил техніки безпеки та інші.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_7 засуджений 14 вересня 2018 року Бучацьким районним судом за ч.2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Окрім того, вищезазначеним вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 300000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 14.09.2018 року залишено без змін. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання, як на обтяжуючу покарання обставину ОСОБА_7 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 14.09.2018 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 06.12.2018 року залишено без змін.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2020 року подання адміністрації Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» задоволено, замінено ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки п`ять місяців і дванадцять днів на виправні роботи строком два роки з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави.

Відповідно до виписки із наказу №62 комунального підприємства «Бучацький комбінат комунальних підприємств» від 20.05.2020 року ОСОБА_7 прийнятий штукатуром з 21 травня 2020 року з відрядною оплатою праці.

Згідно характеристики Золотопотіцької об`єднаної територіальної громади Стінківського старостинського округу від 06.05.2021 року ОСОБА_7 з травня 2020 року зарекомендував себе з доброї сторони, від жителів села на його поведінку зауважень не поступало, дружелюбний і по можливості надає допомогу.

Згідно характеристики начальника КП «Бучацький комбінат комунальних підприємств» від 25.08.2021 року ОСОБА_7 за період перебування на посаді штукатура комунального підприємства «Бучацький комбінат комунальних підприємств» зарекомендував себе позитивно, як фахівець в будівельній справі. До функціональних обов`язків відноситься добросовісно. В порушенні трудової дисципліни та техніки безпеки під час виконання своїх обов`язків не був помічений. За характером спокійний та врівноважений, жодної скарги на нього не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом.

Із заяви представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 вбачається, що клопотання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання потерпілий ОСОБА_8 заперечує, оскільки має претензії до ОСОБА_7 , так як йому взагалі не відшкодовано моральну шкоду, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не розкаявся щиро у вчиненні злочину, не став на шлях виправлення. Станом на даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у виді виправних робіт, де з останнього стягуються кошти в дохід держави, що може сприяти стягненню коштів на відшкодування шкоди потерпілому, а тому доцільно, щоб ОСОБА_7 і надалі відбував покарання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до ОСОБА_7 не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання оскільки в матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу протягом всього періоду відбування покарання, які свідчать про те, що процес виправлення в дійсності досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

На думку колегії суддів, поведінка засудженого може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, а наведені у його апеляційній скарзі обставини не є у даному випадку достатніми для висновку про виправлення засудженого і наявність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.

При цьому колегія суддів враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Наведені в апеляційній скарзі обставини про умовно-дострокове звільнення, були в повній мірі перевірені та враховані як судом першої.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши сукупність доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

За таких обставин викладені в оскарженій ухвалі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування тазадоволення апнеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 407,419,537, 539, КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бучацького районного суду від 18 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника Чортківського районного сектору філії Державної установи Центр пробації в Тернопільській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді