Номер провадження: 11-кп/813/593/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року, у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0001006 від 05.08.2021 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зугдіді Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:
- 13.10.2020 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;
- 26.02.2021 року Київським районним судом м. Одеси, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано частину не відбутого покарання призначене вироком Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирався.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 засуджений за те, що 01.08.2021 року, приблизно о 02:00 год., більш точний час не встановлено, перебуваючи у приміщення скверу «Ак. Корольова», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 95а, повторно, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 1567 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись з викраденим на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, які були встановлені у вироку суду, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, посилаючись на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як суд не врахував, що: обвинувачений визнає вину, щиро кається, має місце проживання та роботи, де позитивно характеризується, а також, що у потерпілого відсутні претензії матеріального та морального характеру.
Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судове засідання не з`явився обвинувачений ОСОБА_8 , якому 22.11.2021 року була направлена копія ухвали Одеського апеляційного суду від 17.11.2021 року про призначення до розгляду апеляційної скарги на 25.01.2022 року, о 10:30 год. та відповідна судова повістка.

02.12.2022 року поштове відправлення №988 за адрескою проживання обвинуваченого було вручене особисто, тобто обвинувачений ОСОБА_8 був повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Прокурор вважав, можливим розглядати апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, оскільки останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Захисник заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Апеляційний суд, з урахуванням думки учасників апеляційного провадження, а також приймая до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, інтереси якого під час апеляційного розгляду представляє захисник.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, встановлена судом першої інстанції на підставі показань ОСОБА_8 , який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення, в зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений, як зазначалось, не оспорює доведеність вини і кваліфікацію його дій, встановлених у вироку суду, оскаржує вирок суду тільки в частині призначеного покарання та просить застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Апеляційний суд при перегляді судового рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідив зазначені у вироку обставини та докази, та вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому дотримався вимог кримінального закону.

Так, згідно ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до приписів ст. 65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного, зокрема, що ОСОБА_8 не одружений, не працює, має місце проживання, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та вчинив новий злочин у період іспитового строку.
Увідповідності до приписів ст. 66 КК України, суд 1-ї інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання, зокрема, визнання вини та щире каяття.
Також, враховуючи приписи ст. 67 КК України, суд 1-ї інстанції встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався приписів ст.ст. 65-67 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також суд першої інстанції, при призначенні остаточного покарання, обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі є обґрунтованим, призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також призначено без порушень вимог кримінального закону.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції при визначенні покарання не врахував обставини, що пом`якшують відповідальність, а також всі дані, які характеризують обвинуваченого, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються змістом вироку суду, в якому враховані та належним чином вмотивовані висновки про призначення покарання, у тому числі дані щодо особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, на які посилається обвинувачена в своїй апеляційній скарзі.

Обвинувачений в апеляційній скарзі не зазначив обставин та не надав до неї доказів, які б свідчили про наявність будь-яких інших обставин, що пом`якшують покарання та наявність у обвинуваченого інших обставин, які позитивно його характеризують, які б були не враховані судом.

Крім того, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних щодо особи обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, що свідчить про те, що він належних висновків не зробив та на шлях виправлення та перевиховання не став, апеляційний суд вважає обґрунтований висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.
При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційної скарги, не вбачається підстав вважати призначену засудженому ОСОБА_8 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим не вбачається підстав для застосування щодо нього положень статті 75 КК України.
З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 27.01.2022 року, о 09 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4