Номер провадження: 11-кп/813/994/22
Номер справи місцевого суду: 496/5820/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11.02.2022 року, щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000877 від 24.07.2020 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеса, громадянки України, заміжня, яка офіційно не працює, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 11.02.2022 року в судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000877 від 24.07.2020 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України, на 60 днів, тобто до 11.04.2022 року включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення при судовому розгляді клопотання була доведенанаявністю обґрунтованої підозри, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені раніше судом при обранні їй запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а також доведена неможливість застосування щодо обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать її належну процесуальну поведінку з урахуванням встановлених ризиків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та обрати відносно обвинуваченої більш м`який запобіжний захід, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як суд не врахував, що:
- стороною обвинувачення не доведено про не зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не доведено про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою;
- відсутні докази можливого переховування обвинуваченої від суду, можливого впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення;
- ОСОБА_8 не намагалася уникнути від кримінальної відповідальності, до затримання знаходилася дома за місцем проживання та не переховувалася;
- одна лише тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу;
- обвинувачена раніше не судима, має 4 онуків, маж місце проживання, пенсіонерка, є інвалідом 3 групи, потребує стаціонарного лікування, проживає з чоловіком, який є інвалідом 2 групи і переніс третій інсульт та потребує догляду.

Позиції учасників судового розгляду.

Положеннями ч.4 ст.4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Від обвинуваченої не находила заява про розгляд апеляційної скарги за її участі та захисником подана заява про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 .

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скаргита просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Біляївському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000877 від 24.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , посилається на недоведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй дій.
Що стосується цих посиланьзахисника апеляційний суд зазначає наступне.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.
Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_8 та її причетності до обставин інкримінованих кримінальних правопорушень.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості висновків суду в частині наявності існування ризиків, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачена ОСОБА_8 може переховуватись від суду та може незаконно впливати на малолітніх потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування прокурором та судом про не зникнення, ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України, за вчинення більш тяжкого з інкримінованих кримінальних правопорушень, в разі доведеності її вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачена, враховуючи тяжкість покарання, що їй загрожує у разі встановлення її вини, може вдатися спроб переховуватися від суду.
При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої ОСОБА_8 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки та потерпілі підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існують ризики можливого незаконного впливу останньою на потерпілих та свідків, з метою зміни останніми показань.
Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення про не зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що в клопотанні прокурора та в оскаржуваній ухваліне в повному обсязі обґрунтована неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали, для запобігання встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки обвинуваченої.
Зокрема, у клопотанні сторона обвинувачення в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається на тяжкість інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, з урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що одна лише тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не може бути безумовною підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні прокурора не зазначено інших обставин та підстав, крім тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, які б вказували на неможливість застування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченої під час судового розгляду та спростувати доводи апеляційної скарги з цих обставин.

При цьому, апеляційний суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, має 4 онуків, має місце проживання, пенсіонерка, є інвалідом 3 групи, потребує стаціонарного лікування, проживає з чоловіком, який є інвалідом 2 групи і переніс третій інсульт та потребує догляду.
Зазначені обставина на думку апеляційного суду значно зменшують існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, апеляційний суд враховує посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 до затримання та застосування запобіжного заходу не намагалася будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення від кримінальної відповідальності, до затримання знаходилася дома за місцем проживання та не переховувалася.
З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що суд не врахував, що стороною обвинувачення не доведено обставин передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194, п. 2 ч. 3 ст. 199КПК України, про неможливість застосування до обвиненої більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України що є безумовною підставною для відмови у задоволенні клопотання прокурора.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Реалізуючи зазначену правову позицію Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», з урахуванням наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначених даних щодо особи обвинуваченої, які значно зменшують існування встановлених ризиків, апеляційний суд вважає можливим до обвинуваченої застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за місцем її проживання в Одеській області, що буде достатнім для забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам, а доводи захисника, викладені ним в апеляційній скарзі є обґрунтованими.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали якою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, із покладанням процесуальних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11.02.2022 року, щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000877 від 24.07.2020 року відносноОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_11 в рамках кримінального провадження №0000877 від 24.07.2020 року відносноОСОБА_8 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з забороною залишати вказане житло в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_8 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за їх викликом;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом у цьому кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.
Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту та контроль за її поведінкою покласти на співробітників Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2.

Обвинувачену ОСОБА_8 ,25.08.1967 звільнити з під варти негайно.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту обчислюється з моменту проголошення ухвали, а саме з 02.03.2022 року та закінчується 01.05.2022 року.
Копію ухвали для виконання направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4