ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2458/21 Справа № 173/1042/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0000088 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого, останній раз: 22.06.2020 року Синельниківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду від 01.09.2014 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Верхньодніпровського районного суду від 24.04.2018 до відбуття покарання 7 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Так, зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватим у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникнення у інше приміщення, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 24.04.2021 року, приблизно о 2 год. 00 хв., підійшов до крайнього правого вікна будівлі АДРЕСА_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_9 та за допомогою цеглини, розбив скло і через утворений отвір засунув руку у середину, відчинив частину вікна через, яку проник до середини будівлі, звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав наступні предмети, а саме: склопакет розмірами 360x900 1шт.; провід ВВГ НГ 4/6 - 150м.; провід ВВГ НГ 4/6 - 200м.; міксер будівельний марки DNIPRO М - 1шт.; перфоратор CROWN CT 18116 ВМС - 1шт.; кутову шліфувальну машинку «BOSCH» моделі GWS 22 230 JH - 1шт.; лазерний рівень PROCRAFT-5 - 1шт.; інвектор ММА-200 - 1шт.; зварювальний апарат марки «Vita» - 1шт.; музикальний центр «Микролаб» - 1шт., які належать потерпілій ОСОБА_9 , спричинивши їх матеріального збитку на загальну суму 39 137 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та застосувати до нього положення ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно переконав його провести судовий розгляд у скороченому порядку, не роз`яснивши обмежень щодо оскарження судового рішення, не взяв до уваги ту обставину, що на його утриманні перебуває мати інвалід, яка потребує сторонньої допомоги.
Крім цього, вказує, що суд не взяв до уваги те, що він розкаявся та приймав активну участь у розкритті злочину, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду справи, добровільно повернув викрадене майно потерпілій.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу обвинуваченого і з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувати положення ст. 69 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 клопотань про розгляд апеляційної скарги за його особистої участі не заявляв.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, зазначив, що вирок суду в частині призначення покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим у зв`язку з чим просив залишити вирок суду без змін.
Потерпіла в судове засідання не з`явились про час та дату апеляційного розгляду повідомлена належним чином, заяв або клопотань про її безпосередньою участь до суду не направляла, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у її відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 65 КК України, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. ст. 66-67 КК України.
Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинений злочин, суд дотримався вказаних положень закону у повному обсязі та врахував, що останній вчинив тяжкий злочин проти власності за додаткових кваліфікуючих ознаках, а саме: повторно та з проникненням у інше приміщення, будучи раніше неодноразово засудженим та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, офіційно не працевлаштований, на диспансерному обліку у лікаря психіатра або нарколога не перебував. Також суд врахував і наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнав щире каяття, а також врахував наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив кримінальних правопорушень та призначив покарання, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства у зв`язку з чим призначив покарання у виді позбавлення волі.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що у даному випадку підстави для застосування до нього положення ст. 69 КК України відсутні з огляду на таке.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як вже було зазначено, обставиною яка пом`якшує покарання судом було визнано щире каяття. При цьому, зазначене положення закону вимагає підтвердження існування декількох обставин, що пом`якшують покарання та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Хоча перелік обставин, що пом`якшують покарання не є вичерпний, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, апеляційний суд не може визнати, як обставину, що пом`якшує покарання наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 матері, яка є інвалідом ІІ групи та потребує сторонньої допомоги, як про це просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, оскільки вказана обставина не підтверджена будь-яким доказом та жодним чином не зменшує ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення або його наслідків, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що він повернув викрадені речі потерпілій не не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказані речі були виявлені та вилучені у обвинуваченого ОСОБА_6 працівниками поліції, після чого ними повернуто потерпілій на відповідальне зберігання.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом не було роз`яснено наслідків розгляду справи за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з технічної фіксації судового засідання суду першої інстанції вбачається той факт, що головуючий суддя у повному обсязі роз`яснив порядок та наслідки розгляду кримінального провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України, вказавши на обмеження права на апеляційне оскарження обставин, які ніким не заперечуються, після чого безпосередньо обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суд що йому зрозумілий такий порядок та не заперечував проти розгляду справи без дослідження письмових доказів.
З огляду на вищевикладене, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.
Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду, їх апеляційні скарги не містять.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суд має бути залишений без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4