Справа № 478/1721/20 Провадження № 1-кп/478/26/2021
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
25 серпня 2021 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.06.2019 року, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробувальним терміном два роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.06.2019 року за вчинений злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, в період випробувального терміну, а саме 16 липня 2020 року, вчинив новий злочин, за наступних обставин.
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , 16 липня 2020 року, близько 5 год. 00 хв., в період не знятої та не погашеної судимості за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, проходив біля території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_4 . В цей час, у обвинуваченого ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна.
Реалізуючи умисел на таємне викрадення майна, обвинувачений ОСОБА_5 того ж дня 16 липня 2020 року, після 5 год. 00 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), через вхідну хвіртку, зайшов до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_4 , та вибивши лівою ногою вхідні двері, проник до приміщення житлового будинку.
В подальшому, перебуваючи в приміщенні будинку, обвинувачений ОСОБА_5 помітив пічне опалення з чавунною плитою з кільцями, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, та впевнившись у тому, що його ніхто не помітить та не зможе йому перешкодити, заволодів чавунною плитою з кільцями, яку виніс з приміщення будинку.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 покинув місце події, а викраденим майном розпорядився за власним розсудом, а саме: продав на металобрухт, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальні збитки на суму 500,00 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним повністю, розкаявся, але від надання показів відмовився.
Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його винуватість підтверджується наступними доказами.
В судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_4 надав суду покази, та пояснив, що він є власником домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 . Влітку 2020 року йому на телефон подзвонила жінка, у якої вказаний будинок ним було придбано та повідомила його, що вхід до будинку відкрито. Він приїхав до будинку та оглянув його. Встановив, що до будинку відчинені двері та зірвані замки. Оглянувши приміщення будинку, він виявив зникнення металобрухту із пічки.
Після цього, потерпілий ОСОБА_4 пішов до пункту приймання металобрухту, де виявив зниклий у нього металобрухт із пічки. Оскільки повернути його речі йому відмовились, він вимушений був звернутись до органу поліції.
Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинення правопорушення та іншу подію від 17.07.2020 року, потерпілий ОСОБА_4 звернувся до органу поліції, де повідомив, що ним було виявлено факт крадіжки металобрухту з пічного опалення з приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
З протоколу огляду місця події від 17.07.2020 року вбачається, що вхід на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 здійснюється через металеву хвіртку зеленого кольору. В подвір`ї мається одноповерховий будинок біля дерев`яного порогу якого знаходиться розбите скло. В кімнаті № 2 будинку виявлено дров`яне пічне опалення (глиняна піч) на якому відсутні металеві деталі.
Крім цього, на подвір`ї даного домоволодіння мається інший одноповерховий будинок, оглядом якого встановлено сліди злому вхідних дверей та відсутність металевих деталей до пічного опалення (глиняної пічки).
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 17.07.2020 року, на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено металобрухт, а саме: металеві кільця, в кількості вісім штук та металевий куток, загальною масою 42 кг.
Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 2346 від 22.07.2020 року, вартість бувшої у використанні чавунної плити з пічного опалення з кільцями на момент вчинення злочину складає 500,00 грн.
Усі надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст. 91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Таким чином, наведені вище докази у їх сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_5 , 16.07.2020 року протиправно, таємно, шляхом проникнення до приміщення будинків, розташованих на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , викрав майно, загальною вартістю 500,00 грн., яке належить потерпілому ОСОБА_4 , яким розпорядився за власним розсудом.
Суд кваліфікує вчинені обвинуваченим ОСОБА_5 дії за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст.65 КК України, суд враховує: що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин; його особу, а саме те, що він раніше судимий, в тому числі за вчинення аналогічного злочину; характеризується посередньо, проте будучи працездатною особою, офіційно ніде не працює, зловживає алкогольними напоями; на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Як встановлено судом, вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2019 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з випробувальним терміном в 2 роки.
Ці обставини безумовно свідчать про порушення обвинуваченим ОСОБА_5 умов застосування ст. 75 КК України.
Згідно з досудовою доповіддю про обвинуваченого ОСОБА_5 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюється як середні.
Відповідно до ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 цього Кодексу.
Згідно ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
У разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.
Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України вбачається, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
На підставі вищевикладеного, а також приймаючи до уваги обставини скоєння злочину, форму вини, мотив та спосіб його вчинення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України та з урахуванням положень ч.1 ст.71 КК України, що буде відповідати його особі, тяжкості вчиненого злочину, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Розмір шкоди завданий злочином потерпілому ОСОБА_4 , складає 500,00 грн., яка відшкодована шляхом повернення майна.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
Запобіжні заходи не обиралися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 185 КК України, суд,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_5 покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2019 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з випробувальним терміном в 2 роки, і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді - 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з дня його взяття під варту, після звернення даного вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 25.08.2021 року до виконання після набрання ним законної сили.
металеві частини пічного опалення (металеву пластину (плиту), металеві кільця в кількості 8 штук, металеву шинку, металевий куток), який передано потерпілому ОСОБА_4 на зберігання, - залишити йому як власнику;
- металевий візок сірого та чорного кольору, який передано ОСОБА_6 на зберігання, - залишити їй як власниці.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженим та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1