КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 357 КК України, до 12 листопада 2021 року включно,

встановила:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2021 року ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 357 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 12 листопада 2021 року включно.
Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема тим, що обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на недопитаних свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченою процесуальних обов`язків під час судового розгляду.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2021 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладанням на останню обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на розсуд суду.
На обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, оскаржувана ухвала судді невмотивована, прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст.14, 177, 178, 187, 194 КПК України, а тому є незаконною і підлягає скасуванню, а застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід є занадто суворим і підлягає заміні на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту.
Апелянт зазначає, що з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ризики, які були зазначені стороною обвинувачення, на сьогоднішній день є недоведеними та необґрунтовані.
У суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися. Ризик незаконно впливати на учасників цього ж кримінального провадження також не підтверджений належними доказами.
Також захисник звертає увагу, що судом проігнорована практика Європейського суду, яка свідчить на користь звільнення ОСОБА_6 з-під варти за умови забезпечення гарантії з`явитись в судове засідання, а також те, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та доказів доведення, чому ОСОБА_6 не може перебувати під домашнім арештом.
Захисник зазначив, що застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, також належить до інтересів суду та суспільних інтересів, адже перебуваючи під домашнім арештом обвинувачена буде постійно перебувати в розпорядженні суду, державі не доведеться витрачати кошти для конвоювання та доставки обвинуваченої до місця проведення процесуальних дій, а також витрачати кошти на її утримання.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали, витребувані з суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2021 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.
Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченої переховуватися від суду, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах провадження оскільки, як зазначив суд, обвинувачена обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, за який вона може бути засудженою до 10 років позбавлення волі, а тому, на даному етапі судового розгляду, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, позаяк обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не відпали, а застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу ніж існуючий, не забезпечить її належної процесуальної поведінки.
Посилання захисника на те, оскаржувана ухвала судді невмотивована, прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, зокрема ст. ст. 14, 177, 178, 187, 194 КПК України, є безпідставними, позаяк суд, обґрунтовуючи прийняте рішення, зазначив, що судовий розгляд даного провадження не закінчився, а виходячи з необхідності уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також тієї обставини, що підстави для застосованого обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки в ході розгляду клопотання прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення та має високий ступінь суспільної небезпеки.
Посилання захисника на відсутність ризиків, зазначених в ухвалі суду про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, також є безпідставними, оскільки суд послався на конкретні обставини, які підтверджують існування вказаних ризиків, зокрема те, що не всі свідки допитані в судовому засіданні, обвинувачена є не судимою в силу ст. 89 КК України, не працює, не має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, законних джерел доходу не має, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі, за ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення, та за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченої в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, врахувавши характер висунутого обвинувачення та тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченій у разі доведеності вини, значну суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, стадію судового розгляду кримінального провадження, про що і зазначив в оскаржуваній ухвалі, дійшов до обґрунтованого висновку, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про наявність реальних ризиків переховування, вчинення нових злочинів та незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченої у разі зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, тобто, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.
Доводи апелянта про те, що судом була проігнорована практика Європейського суду з прав людини є безпідставними, оскільки, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наявними у розпорядженні суду апеляційної інстанції доказами.
Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 357 КК України, до 12 листопада 2021 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №361/6864/19

Провадження №11-кп/824/4144/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 121
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Доповідач ОСОБА_1