Справа № 214/434/22
1-кп/214/528/22
У Х В А Л А
Іменем України

24 січня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001134, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2021 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 2 (два) місяці. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування або суду. Зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину за який передбачено покарання від 6-10 років позбавлення волі, не має тісних соціальних зв`язків, не працевлаштований та не має стабільного джерела доходу та фактично відсутні фактори які утримують його від укривання від органів досудового слідства, прокуратури або суду (наявність нерухомого майна, роботи) тому аби уникнути відповідальності за скоєний злочин останній може переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що залишаючись на свободі, ОСОБА_4 матиме змогу в подальшому безперешкодно спілкуватися з іншими особами, які є свідками по даному кримінальному провадженню. Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність в якій обвинувачується. Зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 ніде не працевлаштований, не має стабільного офіційного джерела доходу, діяльність у сфері незаконного обігу психотропних речовин, міг бути єдиним джерелом його доходу, тому останній може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з незаконним збутом психотропних речовин, або вчинити інший злочин в тому числі і по відношенню до інших учасників кримінального провадження. Тому вважає, що є достатні підстави для продовження застосування саме такого запобіжного заходу, оскільки встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які продовжують існувати та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України. Інші більш м`які запобіжні заходи у даних фактичних обставинах не є достатніми.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечував.

Захисник ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, офіційно не працевлаштований, не має належних і достатніх засобів для існування. Крім того, ОСОБА_4 матиме змогу спілкуватися та впливати на свідків у цьому кримінально провадженні, переховуватись від органу досудового розслідування або суду.

Крім того, обвинуваченого ОСОБА_4 було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження, в тому числі доказами, здобутими в ході досудового розслідування, показами свідків. Таким чином, ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Зазначене вище дає підстави вважати, що останній знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який, згідно з ст.12 КК України, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_5 , не наведено жодних обставин, які свідчили б про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 2 (два) місяці.

Керуючись ст.ст.110, 176-178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 (два) місяці, тобто до 24 березня 2022 року.

Визначити розмір застави у вигляді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050,00 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти суд та прокурора про зміну місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Строк дії обов`язків встановити до 24 березня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 24.01.2022 року.

Суддя ОСОБА_1