КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3105/21 Провадження № 11-кп/824/4010/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року,

за участю прокурора ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 ,
ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року та постановити нову, якою застосувати до обвинувачених запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а у разі якщо суд дійде висновку про застосування запобіжного заходу у види тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб для кожного з обвинувачених.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року серед іншого обвинуваченим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 03 листопада 2021 року включно.
Таке рішення суд мотивував з урахуванням характеру та ступеню тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В доводах апеляційної скарги з доповненнями захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції та звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування ризиків, на які посилається суд в ухвалі.
Апелянт вказує, що жодного обґрунтування того, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд в оскаржуваній ухвалі не зазначає.
Захисник звертає увагу на те, що 13 серпня 2021 року було змінено правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме ч. 5 ст. 185 КК України було замінено на ч. 3 ст. 185 КК України, що, як вважає захисник, свідчить про те, що ризики, які існували раніше на даний момент відпали.
Крім того, апелянт вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі суд не навів жодного ризику, який, як зазначив суд, продовжує існувати, як і не навів обґрунтування їх існування.
Також захисник зазначає що суд в ухвалі не навів жодних доводів сторони захисту, заявлених у судовому засіданні, та не надав таким доводам жодної правової оцінки, що як вважає захисник, є грубим порушенням норм кримінального процесуального права.
Щодо ризику переховування від суду, то апелянт вказує, що у зв`язку із зміною правової кваліфікації дій обвинувачених їм може загрожувати покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років з можливістю звільнення від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим обвинувачені не мають жодного наміру переховуватися від органів досудового розслідування, прокурора та суду.
Також апелянт вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також не існує, оскільки на даний час у кримінальному провадженні зібрані всі докази і отримані пояснення від свідків та потерпілого, які відкриті стороною обвинувачення у порядку ст. 290 КПК України, крім того в даному кримінальному провадженні вжиті заходи безпеки свідків, які полягають у зміні їх анкетних даних, що взагалі позбавляє будь-якої можливості здійснити незаконний вплив на останніх.
Крім того, захисник також зазначає, що відсутній ризик того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останні раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, не були засудженими та не мають не знятих чи не погашених судимостей, що свідчить проте, що вони не схильні до протиправної поведінки.
Щодо ризиків, які передбачені п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то, як зазначає апелянт, органом досудового розслідування взагалі не вбачались під час подання клопотання про застосування запобіжного заходу.
Також в апеляційній скарзі захисник звертає увагу на те, що суд призначив обвинуваченим заставу у максимальному розмірі при цьому жодного обґрунтування такого рішення судом в ухвалі не зазначено.
Апелянт зазначає, що визначаючи обвинуваченим розмір застави, суд порушив вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України оскільки залишив поза увагою майновий стан обвинувачених, а також те, що останні від правоохоронних органів не переховувались, раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, впродовж тривалого часу ведуть законний, відкритий спосіб життя, ОСОБА_16 та ОСОБА_10 мають місце проживання в Україні.
Крім того, захисник також звертає увагу на те, що суд у підготовчому судовому засіданні продовжив обвинуваченим строк тримання під вартою, в той час, як відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України суд мав право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, яке за класифікацією визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином,за який передбачене покарання до шести років позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, із клопотань прокурора про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою вбачається, що прокурор зазначає про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також обґрунтовує їх існування тим, що обвинувачені обґрунтовано підозрюються у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, не мають міцних соціальних зв`язків та офіційного джерела доходів, що у сукупності свідчить про те, що обвинувачені перебуваючи на волі можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою змінити їх показання, а також вчинити новий корисливий злочин.
Колегія суддів звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» який зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Щодо доводів захисника про необґрунтованість визначеного судом розміру застави, токолегія суддів зазначає, що відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З огляду на ці положення закону, рішення суду про застосування до обвинувачених застави не може бути оскаржене до суду, тому в цій частині ухвала суду першої інстанції колегією суддів не переглядається.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року, якою серед іншого обвинуваченим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 03 листопада 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4