Справа № № 585/3428/21
Номер провадження 1-в/585/301/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
24 листопада 2021 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Г.О. Цвєлодуб, вивчивши клопотання ОСОБА_1 про визнання умов утримання у СІЗО №3 м.Дніпропетровська у період з 2005 року до 2009 рік таким, що порушує ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і статті 7 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права

В С Т А Н О В И В:

У провадження Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло вищезазначене клопотання ОСОБА_1 , подане у порядку, визначеному ст.ст.537-539 КПК України.

Із вказаного клопотання встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2005 року його було засуджено до довічного позбавлення волі, який набрав законної сили після перегляду в апеляційному порядку справи Верховним Судом України 31.05.2005 р.

У зв`язку із зазначеним та посилаючись на те, що відповідно до закону йому місцем відбування покарання визначено ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», ОСОБА_1 на вирішення суду ставить питання, у порядку ст.ст. 537-539 КПК України, про визнання умов утримання у СІЗО №3 м.Дніпропетровська у період з 2005 року до 2009 рік таким, що порушує ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і статті 7 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права

Так, положенням частини 1 статті 537 КПК України до повноважень суду віднесено вирішення вичерпного переліку питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, та який не підлягає розширеному тлумаченню, а саме:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

13--1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13--2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13--3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Так, відповідно до положень ч.1, ч.6 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

З огляду на системний аналіз положень ст.ст.537, 539 КПК України, питання, яке ставиться на розгляд суду ОСОБА_1 , а саме щодо наявності підстав для встановлення певного факту, а саме визнання умов утримання у СІЗО №3 м.Дніпропетровська у період з 2005 року до 2009 рік неналежними та такими, що порушують ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і статті 7 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, зокрема при утриманні під вартою в ході судового розгляду кримінальної справи у порядку КПК України 1960 року, враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК України, не віднесено до компетенції місцевого суду при вирішенні питань, що пов`язані з виконанням вироків.

Судом враховується, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому, Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Вбачається, що у даному конкретному випадку заявником порушується питання про встановлення судом першої інстанції факту та визнання умов утримання у СІЗО №3 м.Дніпропетровська у період з 2005 року до 2009 рік неналежними та такими, що порушують законодавчі норми, у той же час таке утримання під вартою заявника відбувалось по кримінальній справі на стадії судового розгляду, а тому вирішення такого питання не кореспондується із повноваженнями місцевого суду щодо можливості вирішення інших питаннь про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п.14 ч.1 ст. 537 КПК України), у зв`язку із чим заявлене ОСОБА_1 клопотання не може бути призначене до розгляду у судовому засіданні по суті заявлених вимог та підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 537-539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про визнання умов утримання у СІЗО №3 м.Дніпропетровська у період з 2005 року до 2009 рік таким, що порушує ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і статті 7 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права - повернути особі, яка її подала.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ