В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002048 від 10.07.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Переяслав-Хмельницький Київської області, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у місті Києві, раніше судимого:

- 12.11.2021 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 09.07.2021 року приблизно о 23 год. 40 хв., перебуваючи в ПКіВ «Гідропарк» біля кафе «Портер Паб» по проспекту Броварський м. Києва, побачив потерпілого ОСОБА_9 , який спав на лавці та поряд з ним знаходилась його сумка чорного кольору.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих спонукань, підійшов до лавки на якій спав ОСОБА_9 та взяв його сумку чорного кольору в середині якої знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень (три купюри номіналом по 200 грн.) та мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ № НОМЕР_1 , вартістю 400 гривень з сімкартою № НОМЕР_2 .

Однак, дії ОСОБА_4 помітив свідок, який йому зробив зауваження, на що ОСОБА_4 не зреагував, а почав відходити від лавки на якій спав ОСОБА_9 .

В цей же час, ОСОБА_9 прокинувся та побачив, що його особисті речі перебувають у раніше невідомої йому особи, яка віддаляється, на що висловив вимогу останньому припинити протиправні дії та повернути речі.

В свою чергу, ОСОБА_10 усвідомлюючи, що його дії були помічені та мають відкритий характер, продовжив реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, вчиненого повторно та діючи вже відкрито для оточуючих, зберігаючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, маючи можливість розпорядитися викраденим майном, направився до станції метро «Гідропарк», де у подальшому був затриманий працівниками поліції.

Таким чином ОСОБА_10 вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 на суму 1000 грн. 00 коп.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, 09.07.2021 року ПКіВ «Гідропарк» біля кафе «Портер Паб» помітив потерпілого, який спав на лавці та поряд з яким була сумка чорного кольору, яка належить потерпілому, яку він забрав підійшовши до лавки на якій спав потерпілий. В сумці чорного кольору знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень (три купюри номіналом по 200 грн.) та мобільний телефон «Nokia», проте був помічений свідком та потерпілим, який прокинувся після висловленого зауваження свідка та наказав віддати його речі. Він не звернув на це увагу та направився до станції метро «Гідропарк», де був затриманий працівниками поліції.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини та щиро розкаюється у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в Постанові від 15.03.2018 року (справа № 192/2621/16-к, провадження № 51-971км18), згідно якої здійснено розмежування крадіжки та грабежу, та враховуючи обставини вказаного правопорушення вважає дії ОСОБА_4 вірно кваліфікованою за ч. 2 ст. 186 КК України як грабіж.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, судимий 12.11.2021 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, спосіб життя, (повідомив, що не працює), позицію сторони обвинувачення та захисту щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер вчиненого злочину, який вчинено без застосування насильства, та предметність викраденого майна, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій частини другої статті 186 КК України у виді позбавлення волі із урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України та скоєння нового злочину обвинуваченим за даним вироком до постановлення попереднього вироку, у порядку ч.4 ст. 70 КК України, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності (за відсутності вмотивованого клопотання), звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень) як ним самим так і іншими особами.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Крім того, суд враховує, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) місяців арешту, строк відбуття якого визначено з моменту фактичного затримання засудженого та запобіжний захід щодо якого не обирався. Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою у вказаному кримінальному провадженні фактично з 09.07.2021 року, тому попереднє покарання у виді арешту не відбув.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни, зарахувавши у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у відповідності ч. 5 ст. 72 КК України з 09.07.2021 року по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.ч.1,4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року у виді 5 місяців арешту, більш суворим покаранням, визначеним за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

На підстав ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 09.07.2021 року по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені:
- цифровий оптичний носій, на якому знаходиться цифровий відеозапис обшуку затриманого ОСОБА_4 , приєднаний до матеріалів кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- сумку чорного кольору та мобільний телефон «Nокіа» ІМЕІ № НОМЕР_1 , вартістю 400 гривень з сім картою № НОМЕР_2 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП в м. Києві - повернути власнику;
- грошові кошти в сумі 600 гривень (три купюри номіналом по 200 грн.), які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - повернути власнику.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя