Провадження №11-сс/824/255/2022 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката, яка діє в інтересах
власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000032 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.258-5, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.362, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

17 листопада 2021 року старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000032 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.258-5, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.362, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України, а саме: на Ѕ частки квартири, реєстраційний номер майна: 7797142, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві спільної часткової приватної власності (розмір частки Ѕ) належить ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року клопотання слідчого задоволено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування того, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а також того, що в межах кримінального провадження прокурором заявлено цивільний позов.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою, постановленою з порушенням норм кримінального процесуального законодавства. На думку апелянта, слідчим суддею не перевірено законність підстав для застосування арешту майна, з клопотання не вбачається дотримання слідчим та прокурором вимог ст.ст.132, 173 КПК України, оскільки не наведено жодного обґрунтування чи доказу, які підтверджують обґрунтованість та законність врученої ОСОБА_7 підозри, а саме повідомлення про підозру не містить інформації про наявність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.1 ст.366 КК України. Звертає увагу, що акт планової податкової перевірки від 05.09.2019 року, акт позапланової перевірки від 17.03.2021 року були оскаржені у встановленому законом порядку. Зокрема рішенням Держаної податкової служби України від 23.12.2019 року податкове повідомлення-рішення, що приймалося на основі акта планової податкової перевірки від 05.09.2019 року, скасоване і цей документ втратив чинність. Щодо акту позапланової перевірки від 17.03.2021 року апелянт зазначає про те, що його оскаржено до адміністративного суду. Крім того, висновок експертів КНДІСЕ від 22.05.2020 року та висновок експертів Інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса від 23.09.2021 року є недопустимими доказами, оскільки вони зроблені на підставі документів, які на даний час скасовані. При цьому слідчим суддею не враховано неможливість пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди до працівника юридичної служби, а також відсутність доказів завдання будь-якої шкоди державі. Одночасно апелянт стверджує про те, що у клопотанні про арешт майна не обґрунтовано підстави та можливі ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, не надано їм оцінку та не зазначено жодних доказів, на основі яких вбачаються такі ризики. Квартира, на яку накладено арешт, є постійним місцем проживання ОСОБА_7 та його родини. Крім того, слідчим суддею порушено право підозрюваного на захист та право на доступ до правосуддя, передбачені ст.ст.20, 21 КПК України, а саме: без наведення жодних мотивів необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , який проживає за межами м. Києва, про відкладення судового розгляду у справі. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 19 листопада 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання та ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000032 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.258-5, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.362, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України.

17 листопада 2021 року у кримінальному провадженні №0000032 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

19 листопада року слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва постановлено ухвалу про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000032 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.258-5, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.362, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України, а саме частки квартири, що належить підозрюваному ОСОБА_7 на праві власності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна в повній мірі дотримався вимог закону.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.За наявності обґрунтованих даних, які спростовують всі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий за погодженням із прокурором має право змінити раніше повідомлену підозру чи за наявності для цього підстав прийняти рішення про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції об`єктивно переконаний, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування оскарженого судового рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено.

У відповідності до ч.1 ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК України.

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000032 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.258-5, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.362, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України,залишити без змін, як законну та мотивовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000032 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.258-5, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.362, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України, а саме: на Ѕ частки квартири, реєстраційний номер майна: 7797142, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві спільної часткової приватної власності (розмір частки Ѕ) належить ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ), залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4