Номер провадження: 11-кп/813/2253/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеська виправна колонія №14» матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Теплиця, Арцизького району, Одеської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого,-

встановив:

Оскарженою ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 та останнього звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 (один) рік 16 (шістнадцять) днів (станом на 05.10.2021 року).

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції в оскарженій ухвалі послався на наступне: засуджений станом на день розгляду клопотання відбув 2/3 строку призначеного покарання; працевлаштований в цеху переробки тютюну, на території колонії; має одне стягнення, яке на день розгляду клопотання, не погашене та не має заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Одночасно, суд зробив висновок про те, що зазначені обставини не свідчать про негативне ставлення засудженого до праці, або його несумлінну поведінку, оскільки останній: намагається бути корисним для установи; не конфліктний; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом та дбайливо ставиться до майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого. Прокурор посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей, які підтверджують, що засуджений став на шлях виправлення, а тому суд невірно оцінив фактичні обставини справи та прийняв необґрунтоване та передчасне рішення про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання, що суперечить положенням ч.2 ст.50, ст.81 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення засудженого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно положень п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений 10.10.2018 року Арцизьким районним судом Одеської області за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.309 КК України та йому, на підставі вимог ст.ст. 70, 71 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
На час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 в суді першої інстанції, засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п. До елементів сумлінного ставлення до праці можна віднести: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про передчасність висновку суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно достатності доказів, які свідчать про можливість застосування до засудженого положень ст.81 КК України, є необґрунтованими та передчасними.

Що стосується питання врахування даних про особу засудженого, то слід зазначити наступне.

Відомості про особу засудженого ОСОБА_8 свідчать про те, що останній раніше судимий 6 разів за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та злочинів у сфері обігу наркотичних речовин (ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК, ч.ч.1,2 ст.309 КК).

Згідно характеристики установив виконання покарань засуджений ОСОБА_8 схильний до повторного вчинення кримінального правопорушення, що слугувало підставами для відмови адміністрацією установи, 30.09.2020 та 16.06.2021 року, засудженому у застосуванні до нього вимог ст.ст. 81, 82 КК України.

Крім того, без належної оцінки суду першої інстанції залишився той факт, що будучи засудженим 14.12.2017 року року за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, ОСОБА_8 в черговий раз вчинив тяжкий корисливий злочин в період випробувального терміну.

Вказані обставини, на думку апеляційного суду, зокрема дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та більше десяти років відбував покарання в місцях позбавлення волі, знов вчинив злочин в період іспитового строку, у сукупності з посередньою характеристикою адміністрації установи, свідчать про непереконливість висновку суду першої інстанції стосовно настання позитивних змін в особистості засудженого та не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, та може свідчити про те, що, в цілому, він на шлях виправлення не став.

Відповідно до вимог кримінального закону, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Засуджений може бути достроково звільнений судом тільки у разі, якщо він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка це зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину.

При цьому, висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, тобто процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду, дані про особу засудженого ОСОБА_8 , його поведінка в установі виконання, зокрема «динаміка» отримання стягнень та характер порушень режиму за які ці стягнення застосовувалися та одне з них непогашене, а також відсутність заохочень, не свідчать беззаперечно про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженого призначеного покарання перестає бути доцільним.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що погашені стягнення засуджений ОСОБА_8 отримав за грубі та неодноразові порушення режиму утримання, зокрема за зберігання заборонених предметів: зберігання саморобних гральних карт, загостреної металевої пластини (а.с. 27).

При цьому, слід зазначити, що стягнення застосовувалися до засудженого із почерговою періодичністю, що, на думку апеляційного суду, свідчить про нестабільну поведінку засудженого в установі виконання покарань.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений не надав суду раціонального пояснення природі (мотивам та причинам) своїх вчинків, які слугували отриманням стягнень.

Відповідно до характеристики установи виконання покарань до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок ОСОБА_8 не прагне. В результаті проведеної оцінки ризиків вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення встановлено середній рівень ймовірності небезпеки для суспільства.

На думку апеляційного суду, отримання стягнень та не маючи заохочень, у сукупності з характеристикою (негативну частину якої, навіть погоджуючись із судом першої інстанції, не можна вважати вичерпною для розуміння дійсного ставлення засудженого до скоєного та наслідків своїх дій), свідчать про те, що підстави для застосування ст.81 КК України до засудженого на даний час відсутні, оскільки вказані обставини не містять достатніх доказів про те, що засуджений беззаперечно довів своє виправлення.

Встановлені апеляційним судом обставини, в своїй сукупності, свідчить про те, що засуджений фактично намагається стати на шлях виправлення, але не довів його в обсязі (стосується стягнень) достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання, на переконання апеляційного суду, має бути стабільним та послідовним, що не було доведено поведінкою засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання, а умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення засудженого, в даному випадку, не є виправданим, що свідчить про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволення клопотання засудженого.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4