Справа № 137/34/18
Провадження №11-кп/801/824/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000355 від 29.10.2017,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 09.06.2020, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Хмельницького, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, непрацюючого, неодруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

-визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 09.06.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди - залишено без розгляду.
Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 20 000 грн. моральної шкоди.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання.
Згідно вироку, судом встановлено, що 22.10.2017 р. приблизно о 23:00 ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні кухні житлового будинку по АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, після спільного розпиття спиртних напоїв, у ході суперечки яка виникла на підставі довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та завдав удар кулаком лівої руки в область передньої частини грудної клітки, внаслідок чого ОСОБА_10 нахилився вперед. Надалі ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, наніс удар кулаком правої руки в область лівої бічної частини грудної клітки ОСОБА_10 .
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота (розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча), яка належить до тяжких тілесних ушкоджень, як така, що небезпечна для життя та згідно висновку експерта №149 від 21.11.2017 р. відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
05.04.2018 р. потерпілим ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином мотивуючи його тим, що через злочин, який заподіяв йому ОСОБА_7 , він ледь не втратив життя. ОСОБА_10 довгий час був на лікарняному, також йому видалили селезінку. Крім зазначеного внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому була спричинена також моральна шкода. Таким чином потерпілий просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь 9096,43 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому більш м`яке покарання ніж позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що у нього є факти та докази, що дана кримінальна справа сфабрикована проти нього працівниками поліції, так як немає проти нього прямих доказів, що даний злочин вчинив саме він а не ніхто іншій окрім нього, тому просить дослідити всі обставини кримінальної справи. Також просить взяти до уваги те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та наполягав на її задоволені, посилаючись на викладені у ній доводи. Також зазначив, що він визнає свою вину у вчиненому та щиро розкаюється. Просить суд врахувати і те, що він вже частково відшкодував потерпілому 3000 грн. завданої шкоди, а тому вважає що у суду були всі підстави призначити йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої у ч. 1 ст. 121 КК України або ж призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробовуванням. Також обвинувачений згідно ч. 3 ст. 404 КПК України не заявляв клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_8 також підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Окрім цього, просив апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого врахувати щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 та добровільне часткове в сумі 3000 грн відшкодування ним завданого збитку потерпілому. Також на його думку місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_7 безпідставно не було взято до уваги досудову доповідь у справі. А тому захисник вважає, що за таких підстав судом першої інстанції не з`ясовано можливість застосування вимог ст. 69 КК України або ж вимог ст. 75 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 також заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а вирок місцевого суду без змін, як законний та обґрунтований.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого з приводу поданої ним апеляційної скарги, яку підтримав його захисник, думку інших учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до частин 1,2,3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення вироку Літинського районного суду Вінницької області від 09.06.2020, зокрема із показань обвинуваченого ОСОБА_7 допитаного в судовому засіданні, він визнав повністю обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно 22.10.2017 року в вечірню пору, він знаходився в домоволодінні в с.Гавришівка Літинського району, де після вживання спиртних напоїв у нього виник конфлікт ОСОБА_10 , в ході якого він наніс два удари в плече та груди. В скоєному щиро розкаюється.
Про надання зазначених показів обвинувачений ОСОБА_7 також підтвердив і в суді апеляційної інстанції в своїх поясненнях по апеляційній скарзі.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, також встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення підтвердив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 . Зокрема він дав суду покази про те, що 22.10.2017 року після вживання спиртних напоїв вони з ОСОБА_7 вийшли в інше приміщення, де в під час суперечки ОСОБА_7 наніс йому два удари руками в нижню частину грудей, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. Окрім цього він просив суд заявлений ним позов в частині матеріальних збитків залишити без розгляду, про що подав відповідне клопотання, а щодо стягнення моральної шкоди підтримав вимоги в повному обсязі.
Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, а тому суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що позиція обвинуваченого добровільна та він правильно розуміє зміст цих обставин. Суд роз`яснив про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи. Зазначені обставини також були перевірені апеляційним судом під час апеляційного розгляду. А тому сумнівів у добровільності такої позиції обвинуваченого під час судового розгляду у суді першої інстанції у колегії суддів апеляційного суду не виникає.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про невідповідність на його думку призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання, то з такими доводами колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Зокрема, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, а також дані, які характеризують його особу.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , місцевим судом відповідно до вимог статей 50, 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховано положення ч. 1 ст. 12 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який, як зазначено у вироку, усвідомив свою вину, щиро розкаявся у скоєному. Дані обставини судом згідно ст. 66 КК України віднесено до обставин, які пом`якшують його покарання. Разом з тим, судом також встановлено обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст.67 КК України, а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої, встановлено інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, за умови здійснення нагляду та контролю, із застосуванням соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення.
Санкцією частини 1 статті 121 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
На переконанння колегії суддів апеляційного суду, постановляючи вирок від 09.06.2020 року щодо ОСОБА_7 , Літинський районний суд Вінницької області врахував належним чином як обставини вчиненого кримінального правопорушення, так іступінь тяжкості цього злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким, а також дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого щодо покарання, а тому визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, тобто найменший строк в межах санкції частини 1 статті 121 КК України.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що судом не встановлено кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винного, які згідно ст. 69 КК України дають підстави для призначення ОСОБА_7 основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкцією частини 1 статті 121 КК України, або ж перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті). Також на переконання колегії суддів апеляційного суду, у суду першої інстанції за вищевказаних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, не було достатніх обґрунтованих підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд першої інстанції дійшов цілком вірного та обґрунтованого висновку про те, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде саме покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке належить відбувати йому реально.
Враховуючи зазначене, колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно необхідності призначення йому більш м`якого покарання, враховуючи доводи його скарги, а також надані пояснення ним та його захисником в апеляційному суді, оскільки дані твердження обвинуваченого при призначенні покарання були фактично взяті місцевим судом до уваги, яким суд дав належну оцінку в сукупності з іншими обставинами, а тому дійшла висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без змін.
При розгляді кримінального провадження за поданою апеляційною скаргою апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 09.06.2020 відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення,.а засудженим який утримується під вартою протягом цього ж часу з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3