Справа № 456/3575/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/152/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України,

з участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічну пору доби, - відмовлено.
Клопотання прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , - задоволено.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» Міністерства юстиції України щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.04.2022 року включно.
Своє рішення суд мотивує тим, що оцінюючи суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні котрих обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , особу обвинуваченого, беручи до уваги зібрані матеріали кримінального провадження, надалі необхідним є продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а підстав для зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт у нічну пору доби на даний час не вбачається, і таке клопотання сторони захисту суд надалі вважає передчасним.
На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та задовольнити клопотання сторони захисту та змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт в період з 22 год. вечора до 07 год. ранку, встановивши для обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник покликається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Зазначає, що всупереч вимогам ст. 372 КПК України суддя не навів мотивів, з яких ним не застосовано висновків зазначених у п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України» у якому зазначено, що «після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого» та вимог ч.3 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», яка ратифікована Україною, у якій зазначено, що кожному, кого заарештовано або затримано, має бути забезпечено розгляд справи судом впродовж розумного строку або звільнення під час провадження», на які посилалася сторона захисту в своєму клопотанні.

На переконання захисника, не відповідає дійсності зазначене у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали те, що не змінились обставини з моменту обрання Верховним судом 16.03.2021 запобіжного заходу ОСОБА_6 . Натомість, вважає, що змінився безперервний термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та на даний час ОСОБА_6 під вартою вже перебуває більше 4 років та 6 місяців.

Наголошує, що сторона обвинувачення не надала будь яких доказів того, що ОСОБА_6 , будучи особою, судимість якого у встановленому законом порядку погашена, раніше переховувався чи намагався переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, відповідно і не довела того, щ є такі ризики і на даний час.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не прибув, натомість подав клопотання про розгляд справи без його участі. Крім, того, у вказаному клопотанні зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 поданої в інтересах ОСОБА_6 з підстав викладених в оскаржуваній ухвалі суду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу (його продовження) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 456/3575/17 в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт, складений та затверджений 14.11.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.10.2017 року за № 0001940, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.
Як вбачається з наявних у суду матеріалів цього кримінального провадження, 16.03.2021 року постановою Верховного Суду задоволено частково касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , скасовано ухвалу Львівського апеляційного суду від 01.10.2020 року щодо ОСОБА_6 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів. Підставою для обрання Верховним Судом засудженому ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу послужило недопущення ризику переховування останнього від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання за вчинені тяжкі злочини, виходячи з конкретних досліджених обставин цього кримінального провадження, а також тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та наявні у матеріалах справи дані про його особу. Окрім цього, при обранні вказаного запобіжного заходу Верховним Судом забезпечено виконання ОСОБА_6 відповідних процесуальних обов`язків, визначених КПК України. 29.07.2021 року ухвалою Львівського апеляційного суду задоволено частково апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , скасовано вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.11.2018 року щодо ОСОБА_6 і призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено до проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції, але не пізніше, ніж на шістдесят днів. Львівський апеляційний суд при цьому вказав, що не відпали та не зменшилися ризики, котрі були підставою для обрання й у подальшому продовження обвинуваченому строку дії цього запобіжного заходу. Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2021 року, від 04.11.2021 року та від 21.12.2021 року, залишеними без змін ухвалами Львівського апеляційного суду, при новому розгляді цього кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 кожного разу на строк шістдесят днів, котрий спливав 17.02.2022 року.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.04.2022 року включно.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, що інший менш суворий запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом першої інстанціїправильно враховано суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні котрих обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , особу обвинуваченого, взято до уваги зібрані матеріали кримінального провадження. Крім цього, враховано, що діагностування в обвинуваченого ОСОБА_6 за час утримання його під вартою невиліковного захворювання та призначення йому необхідного лікування, то така обставина, виходячи з відсутності встановлених інших додаткових обставин, не може бути єдиною безумовною підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, так як його перебування на обліку та кваліфіковане лікування можливе й в умовах ізоляції.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_6 , та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими матеріалами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому дотримався вимог кримінального процесуального закону та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді