Справа № 149/1906/20
Провадження №11-кп/801/966/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000287 від 14.07.2020, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09.06.2021, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Як вбачається з вироку суду, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 14.07.2020 близько 16 години 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольною сп`яніння, знаходився на території парку ім. Т.Г. Шевченка, який розташований по проспекті Свободи в м. Хмільник Вінницької області. Перебуваючи на вищевказаній території, з метою задоволення природних потреб. ОСОБА_7 зайшов до громадської вбиральні, що розташована на вказаній території. Виходячи із приміщення громадської вбиральні ОСОБА_7 помітив на землі рюкзак із речами ОСОБА_10 та дві сапи, які ОСОБА_10 перед тим як зайти до вбиральні залишила на вулиці під наглядом ОСОБА_11 , що стояла неподалік.
В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, а саме вищевказаного рюкзака.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 підійшов до вказаного рюкзака та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв до рук даний рюкзак, який не представляє матеріальної цінності для ОСОБА_12 , в якому знаходився мобільний телефон марки «Huawei» серії «Y5 II», моделі «CUN-L01», вартість якого відповідно до висновку експерта №5696/20-21 від 13.08.2020 становить 471 гри., документи на ім`я ОСОБА_10 , банківські картки та засоби індивідуальної гігієни, і направився в сторону виходу із міського парку.
Однак, ОСОБА_11 , помітивши дії ОСОБА_7 , почала викрикувати вимоги до останнього зупинитися та покласти чужі речі на місце, внаслідок чого його дії з таємного переросли у відкрите викрадення чужого майна.
В свою чергу, ОСОБА_7 , розуміючи, що викритий ОСОБА_11 і його дії оцінюються останньою як викрадення, тобто усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий характер та є явними для сторонніх осіб, не зупинився та продовжив вчиняти злочин з метою відкритого заволодіння чужим майном та завершення свого злочинного умислу до кінця, а саме, не реагуючи на крики ОСОБА_13 спробував продовжити рух в бік виходу з парку.
В цей час, почувши крики, із приміщення громадської вбиральні вийшла ОСОБА_10 , яка помітивши, що її речі знаходяться у ОСОБА_7 в руках, підбігла до останнього та, висловлюючи вимоги повернути належні їй речі, вхопилася двома руками за рюкзак та почала відбирати його у ОСОБА_7 .
В свою чергу, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, умисно, розуміючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, шляхом застосування фізичної сили, схопившись рукою за шлейку рюкзака, здійснив два - три ривка в свій бік, таким чином спробувавши вирвати із рук ОСОБА_10 належний їй рюкзак із речами. Після чого, ОСОБА_7 , розуміючи свою фізичну перевагу перед жінкою, відпустивши шлейку рюкзака, схопив ОСОБА_10 рукою за праве плече та шляхом ривка звалив її на землю обличчям до низу і відразу наніс два удари ногою в область тулуба, після чого, підняв із землі одну із сап та гримаючи її за дерев`яне руків`я, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, металевою частиною сапи заподіяв один удар у ділянку життєво-важливого органу - голови ОСОБА_10 , тобто застосував до потерпілої фізичне насильство, яке було небезпечним в момент його заподіяння і створювало реальну загрозу для життя потерпілої, в результаті чого спричинив потерпілій відповідно до висновка експерта № 35 від 20.07.2020 тілесні ушкодження у вигляді синців та рани на голові, які належать до легких тілесних ушкоджень.
В цей час до ОСОБА_7 , з метою відволікти його увагу від потерпілої, підбігла ОСОБА_11 та повідомила йому, що вона викликала працівників поліції. У свою чергу, ОСОБА_7 , зробивши декілька кроків в бік ОСОБА_11 , жбурнув в останню сапу, яку утримував в руках. ОСОБА_11 , відхилившись від сапи, продовжила відволікати увагу ОСОБА_7 до приїзду працівників поліції, які в подальшому затримали його безпосередньо після скоєння злочину.
У свою чергу, ОСОБА_10 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 , відволікшись на ОСОБА_11 , не спостерігав за її діями, піднявшись з землі та забравши свій рюкзак з речами, пішла до приміщення охорони парку, де їй було надано першу медичну допомогу.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
За результатами судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зміни кваліфікації його дій з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на грабіж, тобто на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який не був завершений з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.
В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Провадження призначити до нового розгляду в суді першої інстанції.
Прокурор вказує на необґрунтованість перекваліфікації дій обвинуваченого та не викладення у вироку обвинувачення, визнаного судом доведеним. Також посилається на м`якість призначеного обвинуваченому покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог апеляційної скарги з доповненнями, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинний бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Стаття 374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Крім того, в п.п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», значиться, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою - підстави для цього.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
В ході судового розгляду місцевим судом дії обвинуваченого ОСОБА_7 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186КК України і визнано останнього винувати за вказаною статтею.
Проте, суд першої інстанції, істотно порушив наведені вище вимоги кримінального процесуального законодавства і у мотивувальній частині вироку, замість викладення визнаного доведеним обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України зазначив обставини встановлені досудовим розслідуванням за ч. 1 ст. 187 КК України.
Тобто місцевий суд взагалі не навів у вироку формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, яке він визнав доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Із змісту рішень Європейського суду з прав людини ухвалених у справах: «Ващенко проти України», «Маттоціа проти Італії», «Абрамян проти Росії», вбачається, що однією з важливих передумов забезпечення права на захист та справедливого розгляду є доведення до відома обвинуваченого повної та детальної інформації про обставини обвинувачення та правової кваліфікації.
З огляду на наведені висновки ЄСПЛ, суд позбавив ОСОБА_7 можливості реалізувати право на захист від конкретного обвинувачення в суді апеляційної інстанції, оскільки змінив кваліфікацію його дій, не виклавши у вироку обвинувачення визнане доведеним.
Зазначене порушення вимог кримінального процесуального законодавства є істотним і безумовно тягне скасування оскаржуваного вироку на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
При цьому колегія суддів апеляційного суду відповідно до вимог ч. 2 ст.415 КПК України позбавлена можливості перевірити інші доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями задовольнити.
Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09.06.2021 щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4