Номер провадження: 11-кп/813/137/22
Номер справи місцевого суду: 493/1820/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2019 року у кримінальному провадженні №0000373, внесеному до ЄРДР 28.08.2019 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000373, внесеному до ЄРДР 28.08.2019 року та застосовано до ОСОБА_9 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Ухвалою вирішено також долю речових доказів.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на висновок судово-психіатричних експертів №387 від 12.09.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_9 на період часу, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється страждав на вроджене недоумство у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Р71.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого, не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Зазначено, що на теперішній час ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на вроджене недоумство у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Р71.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. У зв`язку з наявністю у підозрюваного ОСОБА_9 вродженого недоумства у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Р71.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), він не може розуміти значення кримінального судочинства і свого процесуального положення, та не здатний до дій, спрямованих на реалізацію своїх прав і обов`язків. Також, в ухвалі районного суду вказано, що комісією судово-психіатричних експертів констатовано, що ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом. В зв`язку з тим, що ОСОБА_9 страждає на вроджене недоумство у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів», здійснення суспільно небезпечного діяння, яке відноситься до активного типу суспільної небезпечності, внаслідок чого він представляє небезпеку для себе та оточуючих, останній потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (згідно ч. 5 ст. 94 КК України).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням законний представник ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню через допущення неповноти судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам.
Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься заява законного представника неповнолітнього потерпілого по справі ОСОБА_11 про відсутність претензій до ОСОБА_9 , відмову від будь-яких обвинувачень відносно ОСОБА_9 та просили звільнити його від кримінальної відповідальності. Вказує, що вона як законний представник не була належним чином ознайомлена з матеріалами кримінального провадження, зокрема з висновком судової психіатричної експертизи та категорично заперечує проти висновків експертизи. Судом першої інстанції взагалі не з`ясовувалась думка законного представника стосовно його психічного стану та можливості застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження закрити та негайно звільнити з-під варти ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення законного представника та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу частково, зазначивши про призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 503 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах «G. v. France» (п.39), «Halilovic v. Bosnia and Herzegovina» (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

У абз. 2 ч. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2005 року, роз`яснено, що розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 5 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно ч. 3 ст. 511 КПК України, прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено під час апеляційного розгляду відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №387 від 12.09.2019 року, ОСОБА_9 на період часу, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється страждав на вроджене недоумство у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Р71.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого, не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У зв`язку з наявністю у підозрюваного ОСОБА_9 вродженого недоумства у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Р71.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), він не може розуміти значення кримінального судочинства і свого процесуального положення, та не здатний до дій, спрямованих на реалізацію своїх прав і обов`язків.

Комісією судово-психіатричних експертів констатовано, що ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_9 страждає на вроджене недоумство у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів», здійснення суспільно небезпечного діяння, яке відноситься до активного типу суспільної небезпечності, внаслідок чого він представляє небезпеку для себе та оточуючих, останній потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (згідно ч. 5 ст. 94 КК України).

Колегія суддів вважає, що ставити під сумнів правильність цього висновку не вбачається підстав, а тому висновки суду щодо застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 гуртуються на досліджених у суді першої інстанції матеріалах провадження та є обґрунтованими.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи щодо не з`ясування думки представника про можливість застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 та відсутність з боку потерпілого претензій до останнього, оскільки досліджені у судовому засіданні докази, в тому числі висновок судово-психіатричних експертів №387 від 12.09.2019 року, свідчать про обов`язковість застосування примусових медичних заходів, оскільки останній страждає на вроджене недоумство у вигляді «Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, які потребують уваги та медичних заходів», здійснення суспільно небезпечного діяння, яке відноситься до активного типу суспільної небезпечності, внаслідок чого він представляє небезпеку для себе та оточуючих.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи представника щодо неналежного ознайомлення з матеріалами справи та висновками судових експертиз, оскільки відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування остання 18.10.2019 ознайомилась особисто з матеріалами досудового розслідування особисто разом з захисником ОСОБА_7 .

Щодо доводів, про те що представника та потерпілий відмовились від будь-яких обвинувачень та просили звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо нього як до особи, яка під час вчинення цього діяння перебувала в стані неосудності, то останній не є суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, а тому не може бути звільнений від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги законного представника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2019 року у кримінальному провадженні №0000373, внесеному до ЄРДР 28.08.2019 року відносно ОСОБА_9 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4