Справа № 463/2856/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/535/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рекшин, Бережанського району, Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Строк покарання ОСОБА_7 за цим вироком ухвалено рахувати з часу взяття його під варту з 24.03.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду обвинувачений визнаний винним у тому, що він спільно з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 05.02.2020 у вечірній точно не встановлений час, перебуваючи на автобусній зупинці за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 201, що навпроти супермаркету «АТБ», разом з потерпілим ОСОБА_9 вживали алкогольні напої. Під час їх вживання у ОСОБА_7 та невстановленої особи виник умисел на відкрите викрадення майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим ОСОБА_7 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, нанесли декілька ударів кулаком потерпілому в обличчя, спричинивши йому синці і садна, підшкірний крововилив на обличчі, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, від чого останній присів, після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа витягнула із кишені куртки потерпілого ОСОБА_9 чоловічий шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 200 грн., в якому знаходились: банківська пластикова карта AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видана на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення учасника ліквідації на ЧАЕС, видане на ім`я потерпілого, технічний паспорт на автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а ОСОБА_7 з іншої кишені потерпілого витягнув мобільний телефон марки «Самсунг J1», Імеі 1 - НОМЕР_3 , Імеі 2 НОМЕР_4 , чорного кольору, вартістю 800 грн., в силіконовому чохлі чорного кольору вартістю 100 грн., в якому знаходились сім карти оператора мобільного зв`язку «Vodafon» із абонентськими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , на рахунку яких грошових коштів не було, після чого залишили місце події та розпорядились викраденим на власний розсуд, а всього заволоділи майном потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 1100 грн.
Захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що потерпілий під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, крім того, він звернувся у поліцію лише через 5 днів після події злочину. Вказує, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 хоча і впізнав обвинуваченого, як особу, яка продала йому мобільний телефон потерпілого, проте назвав його іншим іменем. Вважає, що суд першої інстанції провів пред`явлення для впізнання обвинуваченого свідку ОСОБА_10 всупереч вимогам ст. 355 КПК України. Вважає, що протокол огляду місця події від 21.03.2020 року у службовому кабінеті слідчого є недопустимим доказом. Вважає відеозапис, який наявний у матеріалах кримінального провадження неналежним доказом, оскільки він засвідчує лише перебування обвинуваченого з потерпілим на зупинці громадського транспорту.
В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 , який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про причини свого неприбуття до суду не повідомив, що відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яка підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами, зокрема: у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що він 05.02.2020 близько 22.00 год. підійшов до зупинки громадського транспорту на вул. Личаківській у м. Львові неподалік магазину «АТБ». Там вже знаходились 3 незнайомих йому на той час осіб: обвинувачений ОСОБА_7 , дівчина на ім`я ОСОБА_11 та ще один невідомий хлопець близько 30 років, імені якого він не пригадує. Він присів біля них, вони розговорились, після чого вирішили випити алкогольних напоїв. Із невідомим хлопцем він пішов до банкомату, звідки зняв 200 грн., після чого дав їх останньому, а сам повернувся на зупинку. За ці гроші хлопець купив 0,5 л. горілки та закуску, які вони спожили всі разом на зупинці. Після цього з невідомих причин хлопець чомусь вдарив ОСОБА_7 в обличчя, від чого той впав на асфальт, а він його підняв та надав йому допомогу. Після цього конфлікт вичерпався, а вони ще деякий час сиділи та розмовляли. Через деякий час незнайомий хлопець від них відійшов, як він припускає тепер, шукаючи щось, щоб нанести йому удар. Коли хлопець повернувся, то несподівано для нього вдарив його в голову зі спини якоюсь металевою палкою, від чого у нього сильно потекла кров з голови, а він впав обличчям до землі. Вказаний хлопець при цьому обшукав його та витягнув із внутрішньої кишені його куртки шкіряний гаманець із карткою AT КБ «Приватбанк» та документами. Далі він повернув голову й побачив як ОСОБА_7 завдав йому удару кулаком в обличчя, після чого із внутрішньої кишені куртки витягнув його мобільний телефон марки «Самсунг J1». Під час цих подій ОСОБА_11 сиділа на зупинці громадського транспорту. Після його грабежу усі троє пішли разом у невідомому напрямку, а він через деякий час втратив свідомість та пролежав там близько 4 годин. Коли прийшов до тями, то пішов додому, де помився й ліг спати. Зранку пішов на роботу, де розповів начальнику про ситуацію, що з ним сталась, після чого за порадою останнього він пішов у відділення АТ КБ «Приватбанк» та повідомив про викрадення банківської картки, звідки дізнався про факт викрадення грошей з останньої в сумі 2000 грн. та 850 грн., після чого на рахунку залишилось лише близько 25 грн. Викрадачі дізнались код банківської картки, оскільки такий був записаний на листочку серед викрадених документів. Через 4 дні повернулась його дружина, яка побачила на ньому сліди побиття. Дізнавшись від нього про обставини його грабежу, вона порадила йому звернутись до працівників поліції, що він і зробив.
Свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила показання потерпілого.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що працював на прийомі металобрухту неподалік кінцевої зупинки трамваю № 2. Обвинувачений до події грабежу протягом 2 місяців систематично майже кожен день приходив до нього, щоб здати йому металобрухт та макулатуру. Останній раз у лютому-березні 2020 року приблизно о 11-12 год. до нього прийшов ОСОБА_7 та попросив позичити 50-70 грн., на що він відмовився. Приблизно через годину він повернувся та приніс йому в заклад мобільний телефон «Самсунг» із чорного кольору, що знаходився у чохлі на задню панель, який, як повідомив, належить його дружині. При ньому він витягнув карточку, яку загорнув у папір та поклав собі у кишені. За телефон він сплатив обвинуваченому кошти в сумі 300 грн., після чого користувався цим телефоном, оскільки обвинувачений за ним не повернувся, до моменту, коли до нього прийшли працівники поліції, яким він добровільно видав мобільний телефон.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстав оговорювати обвинуваченого у потерпілого та свідка ОСОБА_10 немає, оскільки до події злочину потерпілий з обвинуваченим взагалі не були знайомими, а зі свідком ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 також не перебував у жодних неприязних відносинах, що могло б вплинути на оцінку правдивості його показань.
Крім того, на початку судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції в судовому засіданні від 22.05.2020р. обвинувачений свою вину у вчиненні крадіжки мобільного телефона визнав, проте заперечив вину у нанесенні побоїв потерпілому та крадіжки грошей з платіжної картки.
Із протоколу огляду місця події від 10.02.2020р. вбачається, що місцем події є зупинка громадського транспорту за адресою: м. Львів, вул. Личаківська навпроти будинку № 201 (супермаркет «АТБ»). Під час огляду місця події жодних речей та документів не було виявлено та вилучено.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 21.03.2020 року, в приміщенні службового кабінету № 34 Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області свідком ОСОБА_10 добровільно видано слідчому мобільний телефон марки «Самсунг J1», Імеі 1 - НОМЕР_3 , Імеі 2 НОМЕР_4 , чорного кольору, який був вилучений, оглянутий, визнаний речовим доказом, згідно постанови слідчого, та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 .
Згідно з відеозаписом на DVD-R диску «Raktuz» з нагрудних камер поліцейських, 05.02.2020р. обвинувачений ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_13 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в вечір події злочину 05.02.2020р. перебували на автобусній зупинці за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 201, що навпроти супермаркету «АТБ», де перед цим вживали алкогольні напої.
Згідно з довідками ПП «Спікарт» від 24.03.2020р., вартість вживаного мобільного телефону марки «Самсунг J1» чорного кольору становить 800 грн., вживаного силіконового чохла мобільного телефону марки «Самсунг J1» чорного кольору становить 100 грн., вживаного шкіряного гаманця чорного кольору становить 200 грн.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 198 від 11.02.2020р. у потерпілого ОСОБА_9 на момент проведення судово-медичної експертизи було виявлено: синці і садна, підшкірний крововилив на обличчі, які утворились внаслідок контактів обличчя із тупими предметами та тупими предметами з обмеженою поверхнею, могли виникнути 05 лютого 2020 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.
Доводи захисника про те, що у судовому засіданні судом першої інстанції була проведена процесуальна дія впізнання свідком ОСОБА_10 обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки суд здійснював лише допит свідка ОСОБА_10 , який в процесі такого вказав на ОСОБА_7 як на особу, яка відчужила йому викрадений у потерпілого мобільний телефон.

Відеозапис з нагрудних камер працівників поліції на думку колегії суддів є належним доказом, оскільки опосередковано підтверджує обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме факт перебування учасників події кримінального правопорушення на місці події у вказаний у обвинувальному акті час.

Доводи захисту про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні згідно з його клопотанням в порядку ст. 404 КПК України є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом із цим, у клопотанні захисника не наведено жодних доказів дослідження судом першої інстанції доказів, що містяться у кримінальному провадженні, не повністю або з порушеннями, а відтак відповідно до положень ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що клопотання захисника задоволенню не підлягає.

Відтак, колегія суддів вважає, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку Личаківського районного суду м. Львова від 26.04.2021 року відносно ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання її копії.

Головуючий

Судді