ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
підсудного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляцією підсудного ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харків від 28 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 25 лютого 2022 року, підсудного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Безруки Дергачівського р-ну Харківської обл., проживаючого в АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував наявність ризику того, що підсудний може ухилитися від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, який не зменшився, тяжкість, суспільну небезпеку та конкретні обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленому ризику.

В апеляції підсудний ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харків від 28 грудня 2021 року, змінити або скасувати йому запобіжний захід та звільнити з під-варти.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурор не навів достатніх підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а зазначені ним доводи втратили свою актуальність; підсудний не міг подати заперечення на усне клопотання прокурора; ОСОБА_8 не вчиняв інкримінованих йому злочинів, тривалий строк перебуває під вартою, який перевищує максимально передбачений строк покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача; пояснення підсудного та його захсиника, які просили задовольнити апеляцію; міркування прокурора про залишення без задоволення апеляції, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляції, та дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України 1960 року вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

За змістом ст.323 КПК України 1960 року судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим.

Статтею 274 КПК України 1960 року визначено, що під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Згідно з ч.2 ст.148 КПК України 1960 року запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений (підсудний) буде намагатися ухилитися від слідства та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Статтею 150 КПК України в редакції 1960 року регламентовано, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

За ч. 3 ст. 165 КПК України 1960 року запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених: ч.2 ст.15 п.п.1, 14 ч.2 ст.115 КК України в замаху на умисне вбивство двох осіб з мотивів расової нетерпимості; п.п.4, 13 ч.2 ст.115 КК України в умисному вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю, особою, яка раніше вчинила замах на умисне вбивство; ч.2 ст.15 п.п.13, 14 ч.2 ст.115 КК України - в замаху на умисне вбивство з мотивів расової нетерпимості, вчиненому особою, яка раніше вчинила замах на умисне вбивство; ч.2 ст.15 п.п.1, 13, 14 ч.2 ст.115 КК України в замаху на умисне вбивство двох або більше осіб з мотивів расової нетерпимості, вчиненому особою, яка раніше вчинила замах на умисне вбивство; ч.2 ст.15 п.п. 13, 14 ч.2 ст.115 КК України в замаху на умисне вбивство з мотивів расової нетерпимості, вчиненому особою, яка раніше вчинила замах на умисне вбивство; ч.1 ст.263 КК України в носінні, зберіганні та придбанні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

При вирішенні клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може ухилитися від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, зокрема, у виді довічного позбавлення волі, який не зменшився, урахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , що є тяжким та особливо тяжкими злочинами, їх суспільну небезпеку та конкретні обставини вчинення.

З урахуванням зазначеного, численної кількості епізодів злочинної діяльності підсудного за даними обвинувального висновку та даних, що характеризують особу ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, який перевірив можливість застосування апелянту запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, та обгрунтовано встановив відсутність об`єктивних даних щодо можливості їх застосування, з огляду на неможливість запобігти вказаному вище ризику в разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстави, в зв`язку з наявністю яких застосований підсудному даний запобіжний захід не відпали, а ризик ухилення ОСОБА_8 від суду, передбачений ч.2 ст. 148 КПК України 1960 року не зменшився.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підсудного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта про зміну йому запобіжного заходу є непереконливими з огляду на доведеність ризику, визначеного ч.2 ст.148 КПК України 1960 року, який зі сплином часу не зменшилися. Інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням конкретних обставин справи, не зможе дієво запобігти ризику, доведеному прокурором під час розгляду клопотання, та не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі.

Щодо посилань підсудного про те, що він не вчиняв інкримінованих йому злочинів, то колегія суддів зауважує, що питання про допустимість, належність, достовірність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінальної справи по суті. Так, питання винуватості чи невинуватості апелянта в учиненні інкримінованих йому злочинів, суд вирішить у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно.

Разом з тим, з урахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_8 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального висновку, пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному висновку фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення інкримінованих йому злочинів, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів у цій частині.

Посилання апеляції про те, що ОСОБА_8 не міг подати заперечення на клопотання прокурора як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали є непереконливими. З матеріалів провадження видно, що після заявлення стороною обвинувачення клопотання про продовження строку тримання під вартою, було вислухано сторону захисту, яка користувалась наданими їй кримінальним процесуальним законом правами та обстоювала власну правову позицію. У свою чергу, ці матеріали не містять та апелянтом не наведено даних про те, що захисник та обвинувачений просили суд відкласти судове засідання чи оголосити перерву для надання часу для підготовки.
При цьому, зазначена в доводах обставина також не є передбаченою підставою для відмови в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, мотиви апеляції в цій частині не спростовують висновок місцевого суду щодо необхідності продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено колегією суддів під час апеляційного розгляду.
Неспроможними також є твердження про те, що підсудний вже відбув максимально можливий строк покарання, так як положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VII) застосовуються до особи, щодо якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено їй відповідне покарання, в той час предметом апеляційного розгляду є ухвала суду першої інстанції, постановлена під час судового розгляду кримінальної справи, який не закінчено.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою підсудного, проте розгляд кримінальної справи судом до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та запобігти встановленому ризику.

Разом з тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінальної справи та вжиття термінових заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного законодавства.

Отже, апеляція не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляцію підсудного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харків від 28 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Звернути увагу Дзержинського районного суду м. Харків на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4