Справа № 645/7632/20
Провадження № 1-кп/645/238/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Портнівка, Полтавського району, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 18.11.2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 07.03.2018 року звільненого від відбуття строку покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України, -
в с т а н о в и в:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходяться матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні поставлено на обговорення питання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Прокурор вважав необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на те, що ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст. 177 КПК України не зменшилися.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на недоцільність тримання обвинуваченого під вартою оскільки обвинувачений хворіє на гепатит С, стан його здоров`я погіршується, він має постійне місце проживання та реєстрації, а також вказали, що до обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою останній неофіційно працював, у зв`язку із чим просили суд змінити запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Вислухавши думку прокурора, доводи обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Згідно зі ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При вирішенні питання доцільності продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу, судом враховується те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України.
При цьому, хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами справи збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.
Тримання особи під вартою є виправданим, якщо конкретні обставини дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими обставинами є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, можливість ухилитися від явки до суду.
Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій вона переслідується (рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).
Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ по справі «Ілійков проти Болгарії»).
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, вливати на потерпілого та свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення, і оцінюючи сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєні кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, суд, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому продовжує строк обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Будь-яких інших даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на термін, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.
Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, продовжуючи ОСОБА_5 запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування, суд вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці, переглядати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
У цьому кримінальному провадженні суд, дотримуючись розумного балансу між втручанням в право на свободу підозрюваного (при застосування тримання під вартою) та в право на володіння майном (при визначення розміру застави як альтернативи триманню під вартою), з однієї сторони, та необхідністю забезпечення інтересів дієвості кримінального провадження, дійшов висновку, що належна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 , запобігання спробам вчинення ним дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК, можуть бути забезпечені виключно шляхом застосування до нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою із альтернативою застави.
При цьому встановлений законом обов`язок суду визначити розмір застави в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про те, що застава в певному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного на тому ж рівні (з тією ж ефективністю), що і тримання під вартою. Тримання під вартою не застосовується у зв`язку з внесенням застави у розмірі, визначеному слідчим суддею чи судом.
Отже, законодавцем визначено, що за умови внесення застави в певному розмірі вона (застава) за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, є еквівалентною такому винятковому запобіжного заходу як тримання під вартою. Інші запобіжні заходи (в тому числі домашній арешт) в цьому випадку не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження на тому ж рівні що й тримання під вартою.
З врахуванням наведеного суд вважає визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 47860,00 грн. (2393,00 грн. x 20 = 47860,00 грн.).
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 201, 331, 372 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Продовжити строк запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 19 березня 2022 року включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 47860,00 грн. (2393,00 грн. x 20 = 47860,00 грн.).
При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 , з-під варти звільнити.
У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи фактично проживає, без дозволу прокурора або суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, заставодавцю, що у разі невиконання покладених на обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України, та до обвинуваченого може бути застосовано інший запобіжний захід.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи ув`язненого.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 5 (п`яти) днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1