Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2021 року

м. Київ

провадження № 51-6269 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року без зміни.
Ухвалами ВС від 22 березня та 7 вересня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок апеляційного суду.
12 жовтня 2021 року засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, в якій просить одночасно його скасувати та змінити, пом`якшити призначене покарання. Крім того, заявив клопотання про поновлення строку касаційного оскарження.
З огляду на вищезазначене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно зі ст. ст. 424, 425 КПК України, процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний суд України рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення у положенні п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства "забезпечення ... касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями частини першої ст. 8, ст. 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.
Як убачається із наявних у суді касаційної інстанції матеріалів, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 прийнято остаточне рішення про залишення без зміни вироку апеляційного суду, яким було скасовано вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року в частині призначеного покарання.
Тобто, засуджений реалізував своє право на касаційне оскарження постановлених відносно нього судових рішень.
Така позиція узгоджується з основоположними аспектами верховенства права, одним із яких є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу остаточності рішення, жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3