Єдиний унікальний номер 722/1495/21
Номер провадження 1-в/722/1/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю:
прокурора ОСОБА_3
представника СВК №67 ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
та засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді виправних робіт,
ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області в інтересах засудженого ОСОБА_6 з вказаним вище клопотанням, в якому просив з підстав, передбачених ст.82 КК України, замінити засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримали та з наведених у ньому підстав просили його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 та представник ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_6 своїм ставленням до праці та порядку і умов відбування покарання не довів, що став на шлях виправлення, у зв?язку з чим вважають, що засуджений не заслуговує на застосування до нього ст.82 КК України.

Голова спостережної комісії Дністровської райдержадміністрації ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про проведення судового розгляду без її присутності, вирішення клопотання щодо засудженого ОСОБА_6 покладає на розсуд суду.
Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.11.2019 року ОСОБА_6 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 08.01.2020 року, вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.11.2019 року, в частині призначеного обвинуваченому покарання, звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України з випробуванням, а також в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено за ст.185 ч.3 КК України покарання у виді 3-х років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 08.01.2020 року.
Постановою Верховного Суду від 19.05.2020 року вирок Чернівецького апеляційного суду від 08.01.2020 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно розпорядження, вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 08.01.2020 року щодо засудженого ОСОБА_6 набрав законної сили 08.01.2020 року. Таким чином, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 08.01.2023 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Згідно п.2 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.
У відповідності до ст.12 КК України, злочин, за вчинення якого засуджено ОСОБА_6 , відноситься до категорії тяжких злочинів.
Враховуючи визначений засудженому початок строку відбування покарання, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 відбув більше половини строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Як встановлено судом, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 відбув 2 роки 1 місяць 6 днів позбавлення волі, що становить більше половини призначеного йому судом строку покарання. Невідбутий засудженим ОСОБА_6 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час розгляду судом клопотання, становить 10 місяців 25 днів.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`якимможлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення(ч.3 ст.82 КК).
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року під час судового розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків тощо.
Частиною 3 ст.107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 08.01.2020 року.
За час утримання в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заохочувався.
В державну установу «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_6 прибув 27.01.2020 року.
Згідно довідки про заохочення і стягнення встановлено, що за час відбування покарання в установі засуджений ОСОБА_8 двічі притягувався додисциплінарної відповідальності, за що на нього було накладено стягнення (22.06.2021 року догана та 01.11.2021 року сувора догана), які на даний час є діючими. Жодного разу засуджений не заохочувався.
Як вбачається із довідки медичної частини №228 від 24.11.2021 року засуджений ОСОБА_6 є працездатним, стан його здоров`я на даний час є задовільним.

Частиною 1 ст.118 КВК України передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати.
Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості (ч.2 ст.118 КВК України).
Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день (ч.5 ст.118 КВК України).
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №263 від 23.11.2021 року та особової справи встановлено, що засудженийОСОБА_6 по прибуттю до установи і по червень 2020 року та з серпня 2020 року по даний час до оплачуваної суспільно-корисної праці не залучався, з приводу працевлаштування до персоналу колонії не звертався. Лише в липні 2020 року був працевлаштований в якості різноробочого майстерні установи.
Обставини щодо небажання засудженого ОСОБА_6 бути залученим до виконання наявної в установі оплачуваної суспільно-корисної праці в судовому засіданні також підтвердив начальник відділення СПС №6 ОСОБА_4 .
Із дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої 29.11.2021 року начальником державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_9 , встановлено, що засуджений ОСОБА_6 по відношенню до персоналу установи тактовний, у взаємовідносинах з іншими засудженими вживчивий, не конфліктний, стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Роботи із самообслуговування та з благоустрою установи виконання покарань не виконує та не вбачає необхідності в їх виконанні.
Зокрема, як встановлено із пояснень в судовому засіданні засудженого ОСОБА_6 , роботи з благоустрою установи, зокрема по прибиранню території установи, він не виконує, оскільки враховуючи отримане ним виховання, а також виходячи із власних етичних міркувань, виконання даного виду робіт для нього є неприємним та занижує його самооцінку.

Засуджений ОСОБА_6 намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, має переважно охайний зовнішній вигляд. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує під контролем, не завжди робить для себе належні висновки.
Як вбачається із довідки від 01.12.2020 року №2587, засуджений ОСОБА_6 в період часу з 15.06.2020 року по 27.11.2020 року навчався у Сокирянському навчальному центрі №67 за професією «токар 2-го розряду», однак в подальшому, бажання брати участь у будь-яких інших програмах диференційованого виховного впливу засуджений не виявляв. Соціально-корисні зв`язки на волі засуджений підтримує шляхом отриманням посилок, передач, взаємовідносини добрі.
Відповідно до наявних в особовій справі засудженого виписок з протоколів засідання комісії відділення з оцінки ступеню виправлення засуджених, засуджений ОСОБА_6 :
-станом на 30.07.2020 року не став на шлях виправлення (протокол №5 від 30.07.2020 року);
-станом на 25.01.2021 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 25.01.2021 року).
Згідно частин 1-3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого ОСОБА_6 , зокрема його відношення до встановленого порядку (режиму) відбування покарання, суспільно корисної праці та соціально-виховної роботи, суд не вбачає процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому приходить до висновку, що останній на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.82 КК України, як «став на шлях виправлення».

При цьому, суд вважає, що придбання засудженим ОСОБА_6 з власної ініціативи інвентарю для благоустрою установи, а також спортивного інвентарю не є тими обставинами, які беззаперечно свідчать про достатній рівень ступеню виправлення засудженого, який дає підстави для застосування щодо нього ст.82 КК України. Відповідно доводи захисника ОСОБА_5 в цій частині суд вважає не переконливими.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.

На підставі ст.82 КК України, ст.ст.6, 102, 107, 118 КВК України, керуючись ст.ст.369-372, 376, 392, 395, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді виправних робіт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той самий строк, починаючи з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 17.02.2022 року.