Ухвала

30 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 501/2080/17
провадження № 51-6076ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 8 липня

2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК), даний перелік є вичерпним.

Верховний Суд звертає увагу, що, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом при ухваленні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас представник потерпілого у касаційній скарзі оспорює оцінку судами достовірності доказів та невідповідність висновків фактичним обставинам, що не є предметом касаційного розгляду, в той же час посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та на порушення норм КПК, не конкретизує в чому виразились істотні порушення вимог КПК, як вони вплинули на законність прийнятих рішень.

Також вимоги до суду касаційної інстанції, викладені представником потерпілого у прохальній частині скарги, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки суд касаційної інстанції не має повноважень ухвалити новий вирок.

Так, відповідно до ст. 436 КПК, Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

4) змінити судове рішення.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 8 липня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 , залишити без руху та надати скаржнику сім днів для усунення виявлених недоліків з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3