№ 1-кп/755/148/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003920 від 13.06.2020 року за обвинуваченням6 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 р.н., офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 02.08.2011 року Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік; 24.02.2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 18.08.2015 року Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук, українця, громадянина України, із середньо-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , без постійного місця проживання у м. Києві, раніше судимого: 06.11.2008 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік; 08.05.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки; 28.03.2014 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, звільнився 14.01.2020 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним
Так, 13 червня 2020 року, приблизно о 19 годині 40 хвилин, потерпілий ОСОБА_8 , перебував між будинками 2/8 та 1/10 по вул. Чупринки в м. Києві, де сидів на огорожі, користуючись власним мобільним телефоном марки «AGM X1» (4+64GB) Black, ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , вартістю 7000 тис. грн., всередині якого, були СІМ-картка НОМЕР_3 , карта пам`яті 8 GB, що не становлять матеріальної цінності та в цей час, до потерпілого підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , де в них виник спільний злочинний умисел, на повторне відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, при цьому, останні обрали об`єктом свого посягання вищеописаний мобільний телефон потерпілого. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, діючи з корисливих мотивів, з метою спільного протиправного збагачення, впевнившись, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за заздалегідь підготовленим планом дій, з розподіленням ролей, згідно яких, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_8 та розпочав діалог на вільні теми, а в цей час, потерпілий, уникаючи діалогу, підозрюючи небезпеку, сховав свій мобільний телефон до лівої кишені штанів. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , з метою подолання волі до супротиву зі сторони потерпілого, наніс один удар кулаком правої руки в голову потерпілого, а саме - в область губи з лівої сторони, внаслідок чого, потерпілий, втративши рівновагу, впав на спину, за огорожу на якій сидів. У свою чергу, ОСОБА_6 стояв на відстані 1,5 метра від ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 , при цьому, постійно озирався, з метою недопущення затримання ОСОБА_5 . Далі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обступили потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер для потерпілого, відкрито викрав з лівої кишені штанів останнього вищевказаний мобільний телефон, після чого, разом з викраденим мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, чим завдали майнової шкоди потерпілому на загальну суму 7000 тис. грн.

Крім того, цього ж дня, 13.06.2020 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, потерпілий ОСОБА_12 , спільно зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_13 , перебували поблизу магазину «Фора» та в цей час, потерпілий вирішив зайти до приміщення даного магазину для покупки квасу, а ОСОБА_13 залишився палити цигарку поблизу магазину та в цей час, до знайомого потерпілого ОСОБА_12 . Романа підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які розпочали діалог на тему покупки наркотичних засобів, на що ОСОБА_13 відповів, що не володіє вказаною інформацією. Через декілька хвилин з приміщення магазину вийшов потерпілий ОСОБА_12 , в якого при собі наперевіс була належна йому сумка чорного кольору, прикріплена ремінцем, вартістю 250 грн., всередині якого були: павербанк із силіконовим чохлом, вартістю 700 грн.; шнур від зарядного пристрою, вартістю 120 грн.; дротові навушники «iPhone», вартістю 400 грн.; запальничка біло-метального кольору «Kent», вартістю 120 грн.; ключі від квартири, які матеріальної цінності не становлять; документи, а саме - посвідчення інваліда 3-ї групи на ім`я потерпілого, паспорт громадянина України на ім`я потерпілого, які матеріальної цінності не становлять. У цей час, у ОСОБА_6 , ОСОБА_5 виник спільний злочинний умисел, на повторне, відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, при цьому, останні обрали об`єктом свого посягання вищеописану сумку з майном, належні потерпілому ОСОБА_12 . Далі, потерпілий ОСОБА_12 , спільно зі своїм знайомим ОСОБА_13 направилися в напрямку будинку № 16, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 йшли за ними та після цього, знайомий ОСОБА_13 зайшов до приміщення під`їзду № 1 вказаного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, діючи з корисливих мотивів, з метою спільного протиправного збагачення, впевнившись, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за заздалегідь підготовленим планом, з розподіленням ролей, згідно яких, ОСОБА_6 розпочав діалог з потерпілим ОСОБА_12 на тему покупки наркотичних засобів, на що той відповів, що не володіє вказаною інформацією, а ОСОБА_5 почав висловлювати усну погрозу застосування фізичного насильства потерпілому ОСОБА_14 . Діючи, згідно з розподіленими ролями, ОСОБА_6 наніс один удар правою рукою в область грудної клітки потерпілого ОСОБА_12 та далі, обидва наказали потерпілому втекти, що останній і зробив. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, знаходячись поблизу під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наздогнали потерпілого та ОСОБА_6 схопив своєю рукою шлейку сумки потерпілого, ривком розвернули останнього до себе, та спільно, з метою подолання волі потерпілого до опору, почали наносити йому удари кулаками в обличчя, внаслідок яких, той впав на землю. Подолавши остаточно волю потерпілого до опору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжили наносити численні удари по різних частинах тіла руками та ногами потерпілого, а ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, відкрито викрав шляхом ривка сумку потерпілого ОСОБА_12 разом з майном, після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину втекли, чим завдали майнової шкоди потерпілому на загальну суму 1 тис. 590 грн.

Позиція обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та показав, що ніякого умислу щодо заволодіння чужим майном у них не було, ОСОБА_6 ніяких дій не вчиняв. Так, 13.06.2020 року, десь у вечері після сьомої години, вони з ОСОБА_6 знаходилися по вул. Чупринки у м. Києві, де він побачив потерпілого ОСОБА_8 , який сидів на огорожі та грав у телефон. Він зупинився біля потерпілого та почав з ним розмовляти, а той йому грубо відповів, за що він вдарив його по обличчю та забрав з кишені телефон, а ОСОБА_6 в цей час, пішов далі, він навіть не бачив, що він розмовляв із потерпілим. Уже після того, як він забрав телефон, то підбіг до ОСОБА_6 та показав його, однак, той почав сваритися та запевняв про необхідність повернути телефон власнику. Через декілька хвилин вони повернулися на те місце, де знаходився потерпілий, однак, його там вже не було. Потім, після події, вони зайшли до магазину Фора по вул. Тампере у м. Києві, де побачили двох чоловіків, які розмовляли та передавали щось один одному, при цьому, останні виглядали підозріло, а тому, вони запитали у потерпілого ОСОБА_12 , чи той не продає наркотики, оскільки вони погано до цього відносяться, а той сказав, що ні та ОСОБА_6 просто так вдарив його один раз в груди. Після чого, потерпілий почав поводити себе зухвало, грубо розмовляв з ними та провокував. Потім почалася бійка. ОСОБА_6 3-4 рази вдарив потерпілого, а той упав на землю, а він, стояв осторонь та участі у бійці не приймав. Однак, при цьому пояснив, що можливо, потерпілого ОСОБА_12 він і вдарив, але пам`ятає, що саме він смикнув сумку, подивився, що там та віддав ОСОБА_6 , тому, напевно, потерпілий і думає, що сумку викрав ОСОБА_6 . Зокрема, зазначив, що умислу на пограбування потерпілого у них не було, а він дійсно забрав запальничку останнього, для чого, пояснити не може, яка випала у потерпілого з кишені та сумку, можливо з речами, яку потім повернули. Зазначив, що потерпілі їх оговорюють, по першому епізоду, ОСОБА_6 нічого не вчиняв, а чому, їх впізнає потерпілий ОСОБА_8 обох як осіб, що вчинили злочин, пояснити не може. Пояснив, що з місця події вони не втікали, а коли приїхали працівники поліції, то вони все відразу віддали, зокрема, сумку потерпілого взяв з метою, щоб подивитися, чи там не має наркотичних засобів, оскільки він засуджує таких людей, а їм здалося, що можливо потерпілий ОСОБА_12 займається продажем наркотиків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 суду показав, що винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України не визнає у повному обсязі, умислу щодо викрадення чужого майна у нього не було та будь-яких умисних дій він не вчиняв. Так, напередодні, вони приїхали до м. Києва з приводу роботи та те, що стосується першого епізоду відносно потерпілого ОСОБА_8 , то він категорично заперечує свою вину, оскільки, він не вчиняв ніяких дій, а знаходився просто поруч та йому нічого не було відомо, що вчиняв ОСОБА_5 та після того, як той йому повідомив, що вчинив, він з ним сварився та говорив, навіщо той таке вчинив. З приводу другого епізоду відносно потерпілого ОСОБА_12 , то зазначив, десь хвилин через 20-30 після першого епізоду вони удвох знаходилися по вул. Тампере у м. Києві, де побачили двох осіб, які щось обговорювали. Вони підійшли до одного з них, потерпілого, а товариш потерпілого в цей час кудись швидко пішов. Він, у свою чергу, запитав у потерпілого ОСОБА_12 про наявність наркотиків, оскільки їм здалося, що той щось передавав, на що отримав грубу відповідь, тому, вдарив потерпілого та той почав його провокувати і вони почали битися. Сумка випадково опинилася у нього в руках, тому, потерпілий мабуть думає, що то він її взяв, однак, він подивився чи там немає наркотиків, оскільки, засуджує таких людей та після перевірки повернулися до потерпілого і повернули речі. Пояснив, що умислу ніякого не було, жалкує, що так сталося та побив невинну людину.

Оцінка суду
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо невизнання вини за ч. 2 ст. 186 КК України, їх вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, а також, показаннями потерпілих, які попереджались про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 353 КПК України, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 13.06.2020 року, за адресою: м. Київ, вул. Чупринки, 1, близько 19 години, він сидів між будинками на огорожі та грався телефоном та в цей момент, до нього підійшли обоє обвинувачених та ОСОБА_5 відразу запитав у нього в що він грає, а він, попрохав їх його не турбувати, оскільки, йому було підозріло все. Після чого, ОСОБА_5 відразу вдарив його в область обличчя, від чого, він упав та вдарився об дерево. Потім, до нього підбігли ОСОБА_5 , і ОСОБА_6 , удвох, та ОСОБА_5 почав обшукувати його, після чого, з кишені забрав телефон, а ОСОБА_6 , у цей час, стояв і наче «блокував йому відхід», тобто, він не міг нікуди піти, оскільки той закрив спиною прохід. Пояснив, що ОСОБА_6 чітко бачив дії ОСОБА_5 та стояв на відстані 1-1,5 метра, і після того, як забрали телефон, разом пішли, а він, пішов додому, зателефонував до поліції, працівники якої приїхали буквально через п`ять хвилин та він поїхав з ними на вул. Тампере, оскільки, він чітко запам`ятав та впізнав викрадачів. Зазначив, що коли до нього підійшли обвинувачені, то він з ними не сперечався, а відразу, почув удар та чітко їх впізнав на місці вчинення злочину;

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 353 КПК України, потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що точно не пам`ятає дату, але на початку літа, у червні місяці 2020 року повертався з роботи додому та зустрівся з товаришем ОСОБА_13 , з яким зайшли до супермаркету Фора по вул. Тампере. Перед тим, як зайти до магазину він побачив обвинувачених, але не приділив цьому уваги. Пізніше, коли вони вийшли з магазину, його товариш звернув увагу, що обвинувачені йдуть за ними, однак, він це проігнорував. Вони з товаришем розійшлися та домовилися зустрітися пізніше та коли він недалеко відійшов від під`їзду, де проживає його товариш, зробивши приблизно 10 кроків, до нього відразу підійшли обвинувачені, стали перед ним та запитали, чи не знає він, де можна придбати наркотики, на що він відповів, що не цікавиться таким та пішов далі. Зазначив, що розмову з ним почав обвинувачений ОСОБА_6 та, очевидно, після його відповіді, яка обвинуваченим не сподобалася, ОСОБА_6 відразу вдарив його кулаком в груди, а він розвернувся та почав тікати в іншу сторони, але обвинувачені почали його наздоганяти. Він почув, як його ОСОБА_6 смикнув за ремінь сумки, він впав, після чого, обоє обвинувачених почали його бити ногами та руками, а також, сильно вдарили по голові. Потім, обвинувачені з викраденим пішли з місця події та сховалися десь за будинком, а він, пішов до магазину, щоб уникнути з ними подальшої зустрічі. Зазначив, що потім ОСОБА_6 пішов за ним, почав погрожувати і чіплятися, а потім, кинув сумку на підлогу та пішов. Він викликав поліцію, розповів працівникам поліції про подію, а обвинувачені були неподалік та коли поліція запитала, чи впізнає він їх, то він чітко відповів, що так. Запевнив, що у нього були викрадені речі, що вказані в обвинувальному акті та він чітко впізнає обох обвинувачених, які вчинили відносно нього злочин, саме пограбували та побили.

Суд, оцінює показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- рапортами працівників поліції з приводу подій від 13.06.2020 року щодо обох потерпілих (т. 2 а.п. 146, 160);

- протоколами прийняття заяв про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.06.2020 року від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 147, 161);

- протоколами огляду місця події від 13.06.2020 року, згідно з якими, оглянуто сумку із зарядним пристроєм потерпілого ОСОБА_12 , його особисті документи, запальничку, зв`язку ключів, навушники, павербанк (т. 2 а.п. 165-167);

- протоколами огляду предметів від 16.06.2020 року, відповідно до якого, було оглянуто мобільний телефон AGM чорного кольору, який було вилучено при обшуку ОСОБА_5 та речей, що були вилучені під час проведення огляду місця події від 13.06.2020 року сумка з особистими речами ОСОБА_12 , а саме: посвідчення інваліда, паспорт громадянина України, запальничка Кент, зв`язка ключів, навушники білого кольору, павербанк чорного кольору «Ксіомі» в силікованому чохлі сірого кольору (т. 2 а.п. 154-157, 179-183) ,

- протоколом огляду речового доказу від 16.06.2020 року, а саме диску з відеозаписом з камер спостереження з магазину «Фора» за адресою: м. Київ, вул. Тампере, 12 (т. 2 а.п. 170-171);

- постановами про визнання речовим доказом від 16.06.2020 року, від 17.06.2020 року (т. 2 а.п. 158, 172, 177, 184, 188, 196);

- розписками потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 про отримання викраденого майна від 22.06.2020 року, 23.06.2020 року (т. 2 а.п. 159, 185);

- довідками щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 163-164);

- протоколами особистого обшуку особи, затриманої в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України від 14.06.2020 року, відповідно до яких, у ОСОБА_5 з правої кишені шортів вилучено грошові кошти, запальничку, телефони, а в ОСОБА_6 павербанк, два кабеля юсб-айфон, грошові кошти, телефон та документи (т. 2 а.п. 186-187, 194-195);

- протоколами затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 14.06.2020 року (т. 2 а.п. 189-192, 197-200);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 07.08.2020 року, 11.08.2020 року, 28.08.2020 року за участю потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , під час яких, останні зазначали, обставини, викладенні в обвинувальному акті, а також підтвердили їх у судовому засіданні під час допиту в суді (т. 2 а.п. 207-211, 212-216, 217-220, 221-224).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Зокрема, суд критично ставиться до показань обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та розцінює їх як такі, що дані з метою уникнення останніми відповідальності за вчинене.

Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Зокрема, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинувачених та запобіганню вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного, особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Обставин, згідно зі ст. 66 КК України, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом може визнаватися рецидив злочинів (ст. ст. 296 КК України), однак, органом досудового розслідування та державним обвинуваченням йому цього висунуто не було, від цього він не захищався, тому суд не виходить за межі висунутого обвинувачення.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_5 , його особи - раніше неодноразово судимий, відсутності пом`якшуючої обставини, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного, особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Обставин, згідно зі ст. 66 КК України, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом може визнаватися рецидив злочинів (ст. ст. 286, 307 КК України), однак, органом досудового розслідування та державним обвинуваченням йому цього висунуто не було, від цього він не захищався, тому суд не виходить за межі висунутого обвинувачення.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 його особи - раніше неодноразово судимий, відсутності пом`якшуючої обставини, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 13.06.2020 року.

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 13.06.2020 року.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон AGM, чорного кольору, що переданий потерпілому ОСОБА_8 залишити у його власності;

- павербанк «Ксіомі», чорного кольору з сірим силікованим чохлом, посвідчення інваліда 3 групи, паспорт громадянина України, запальничка «Кент», зв`язка ключів, навушники дротові білого кольору, що передані потерпілому ОСОБА_12 залишити у його власності;

- ДВД-диск з відеозаписом з камер відеоспостереження від 13.06.2020 року, СД-диск із звукозаписом з кол-центру «102» з повідомлення про злочин, що заявляв ОСОБА_12 , який мав місце 13.06.2020 року залишити у матеріалах кримінального провадження;

- грошові кошти в сумі 5 гривень, однією купюрою, мобільний телефон марки «Хуавей» білого кольору ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 , сім-картка з номером НОМЕР_6 , що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві повернути ОСОБА_5 ;

- грошові кошти в сумі 20 гривень, запальничка, мобільний телефон марки «Самсунг» білого кольору ІМЕІ НОМЕР_7 , ІМЕІ НОМЕР_8 , сім-картка з номером НОМЕР_9 , паспорт на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти, в сумі 100 гривень, купюрами по 50 гривень, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захисникам та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя