Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/6071/21
У Х В А Л А
25.11.2021 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 володільця майна ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів клопотання слідчої СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000459 від 24.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст.190КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідча, за погодженням з прокурором, звернулася до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Клопотання мотивовано тим, що 22.11.2021 до ч/ч відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , яка просить прийняти міри до невідомих осіб, які 22.11.2021 року близько 12 години, ввели в оману ОСОБА_7 та розрахувались в її магазині дитячих товарів, що за адресою АДРЕСА_2 , сувенірною купюрою номіналом 500 гривень, за куплений товар.

Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 24.11.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

23 листопада 2021 року, старшим слідчим слідчого відділу відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, лейтенантом поліції ОСОБА_8 , в присутності понятих, було проведено огляд місця події, під час якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «OPEL ASTRA», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Даний транспортний засіб поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, що за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Посилається на те, що вилучений транспортний засіб, який вилучений в ході огляду місця події підпадає під ознаки тимчасово вилученого майна і не накладення на нього арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити розслідуванню кримінального провадження та встановлення винних у вчиненні кримінального правопорушення. З метою збереження речового доказу,який містить на собі сліди кримінального правопорушення просить клопотання задовольнити, оскільки в разі не накладення арешту на вказане майно, відповідне майно може зникнути, може призвести до його втрати або пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити розслідування кримінального провадження та встановлення винних у його вчиненні.

У судове засідання слідча ОСОБА_6 не з`явилася, до суд подала заяву у якій просила розгляд клопотання провести без її участі.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд таке задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні подала заперечення на клопотання, доводи якого зводяться до того, що в клопотанні слідчого не наведено жодного мотивування щодо того, які факти та обставини можуть бути доведені за допомогою автомобіля, а також що вилучений транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення.

Володілець майна ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію його представника.

Заслухавши пояснення, перевіривши матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.132 ч.3 КПК України, застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів, потреби досудового слідства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого подано клопотання.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

З матеріалів клопотання вбачається, що відомості до ЄРДР внесено 24.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України.

Згідно ч.2 ст.190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Згідно клопотання, 22.11.2021 до ч/ч відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , яка просить прийняти міри до невідомих осіб, які 22.11.2021 року близько 12 години, ввели в оману ОСОБА_7 та розрахувались в її магазині дитячих товарів, що за адресою АДРЕСА_2 , сувенірною купюрою номіналом 500 гривень, за куплений товар.

Передумовою звернення слідчої СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, слугувало проведення огляду місця події, під час якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «OPEL ASTRA», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З матеріалів клопотання вбачається, що власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_10 , а користувачем ОСОБА_5 .

Однак, в клопотанні не наведено жодного мотивування щодо того, які факти та обставини можуть бути доведені за допомогою вилученого автомобіля марки «OPEL ASTRA», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також що вилучений транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення.

В ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено належну правову підставу для накладення арешту на майно та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Дане клопотання не містить вказівку про підстави і конкретну мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу накладення арешту, а також відповідного обґрунтування необхідності арешту майна. У клопотанні не зазначеного про наявність жодного ризику, що передбачений абзацом 2 частини 1 ст. 170 КПК України і вказував би на необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Враховуючи наведене, вважаю, що клопотання про накладення арешту на автомобіля марки «OPEL ASTRA», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчої СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000459 від 24.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст.190КК України відмовити.

Повний текст ухвали проголошено 25.11.2021 року о 15-00 год.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1