Справа № 455/571/17
Провадження № 1-кп/455/7/2021
ВИРОК
Іменем України

21 жовтня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , невійськовозобов`язаного, неодруженого, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, раніше судимого, зокрема останній раз вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2018 року за ч.2 ст.190 КК України, призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік, ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 31.08.2021 року звільнено від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ст.395 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ;

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 22:00 годині, перебуваючи біля житлового будинку гр. ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з корисливих спонукань, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму вікна незаконно проник в приміщення вказаного домоволодіння, звідки таємно вчинив крадіжку телевізора марки «SAMSUNG» та тюнера марки «DTVT» із дистанційним пультом керування до нього, загальна вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №9/133 від 28.03.2017 року становить 999 гривень, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму, тобто своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаним з проникненням в житло, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.
Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 відповідно до довідки про звільнення серії ЛЬВ № 12913, виданої Дрогобицькою колонією управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 40 25.12.2015 року, був звільнений із місць позбавлення волі та ухвалою Старосамбірського районного суду від 10.01.2017 року йому було встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік та встановлено обмеження, одними з яких являються: реєстрація в поліції кожного вівторка на 10.00 годину; заборона виходу з будинку з 19.00 години по 08.00 годину в зимовий період та з 22.00 години по 06.00 годину в літній період; заборона виїзду за межі м. Добромиль та за межі території Старосамбірського району Львівської області без дозволу поліції; заборона відвідування закладів, де продаються алкогольні напої на розлив. Однак ОСОБА_3 вперіод часу з 04.02.2017 року по 01.03.2017 року безперервно, самовільно, без будь-якого дозволу чи поважних причин, залишив своє постійне місце проживання, що за адресою АДРЕСА_1 та поїхав в невідомому напрямку та не прибував на реєстрацію до Старосамбірського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю в інкримінованих йому правопорушеннях за обставин викладених у обвинувальних актах, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням в житло та у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальних актах, додатково пояснив, що він 04.03.2017 року, після здачі свого телевізора в ломбард, разом із ОСОБА_6 , попередньо домовившись, вирішили з чужого будинку викрасти інший телевізор. Усвідомлюючи, що це чужий житловий будинок він разом із ОСОБА_6 викрали звідти телевізор та тюнер, які згодом вилучили працівники поліції. Щодо порушення встановленого йому адміністративного нагляду, то пояснив, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, зважаючи, що проживає він один та не може розраховувати на сторонню допомогу, неодноразово їздив на роботи в м. Київ, м. Житомир, м. Харків та інші. Відтак, достеменно знаючи про встановлені йому обмеження він свідомо ухилявся від їх виконання через загрозу залишитися без засобів до існування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо міри покарання погодилася із запропонованою прокурором.

Законний представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 03.08.2021 року подав заяву, в якій просив справу слухати без його участі, претензій до ОСОБА_3 майнового та морального характеру не має, не заперечує про слухання справи за скороченою процедурою, щодо міри покарання, то покладається на думку суду.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінальних правопорушень (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд приходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням в житло та за ст.395 КК України як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, проживає сам, в психіатричному кабінеті на обліку не перебуває, однак перебуває на «Д» обліку в наркологічному кабінеті.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Обвинувачений ОСОБА_3 висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, представник потерпілого в поданій заяві зазначив про відсутність претензій майнового чи морального характеру, тобто щире каяття має місце.
Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини, які мали місце у той час, про подальшу долю викраденого майна, та тим самим активно та відкрито сприяв суду у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, тобто розкриттю кримінальних правопорушень.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено, оскільки суд не визнає обтяжуючою покарання зазначену в обвинувальному акті за ст. 395 КК України обставину як «рецидив злочинів», оскільки згідно п.1 ч.1 ст.67 КК України обтяжуючою обставиною є рецидив злочинів, а відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ст. 395 КК України є кримінальним проступком.
Також, суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, згідно наданої характеристики, перебуває на обліку у лікаря нарколога, офіційно ніде не працює, не одружений, хоча й у даному кримінальному провадженні перебував у розшуку та, як пояснив у судовому засіданні, що змушений постійно шукати тимчасові підзаробітки на території України, щоб забезпечити себе засобами для існування.
А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України та покарання у виді арешту, в межах санкції ст.395 КК України, з урахуванням його особи, та з врахуванням вимог ст. 69-1 КК України.
Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Обране судом покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, кількості епізодів, виду та вартості викраденого майна, позиції потерпілого, та прокурора, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
Суд враховує, крім наведених вище даних про особу обвинуваченого, й наявність обставин, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, кількість кримінальних правопорушень, учинених обвинуваченим, умисну форму вини та мотиви вчинення кожного із кримінальних правопорушень.
Приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України щодо покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд ураховує тяжкість учинених ним кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, зокрема, об`єкт кримінально караного посягання, умисну форму вини, відсутність претензій з боку потерпілої сторони, поведінку обвинуваченого у правовому полі до вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на умови його життя, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси та допустиму репутацію в місці фактичного проживання, у той час як не встановлено наявності зв`язків обвинуваченого із антигромадськими елементами.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
Тому, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, що також відповідає позиції прокурора, позаяк, відсутні відомості, які б безумовно дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення йому реального відбуття покарання, ураховуючи, що обвинувачений з огляду на характер учинених ним правопорушень та його особу, не може вважатись суспільно небезпечним.
Сам по собі факт перебування ОСОБА_3 у розшуку в ході досудового розслідування не може спростувати цих висновків суду.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи перебування обвинуваченого в розшуку, підстави для застосування положень ст.49 КК України відсутні.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, а про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, - відповідно до положень ст.122, 124 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Керуючись ст.ст.100, 369, 370 ,373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ст.395 КК України та призначити йому покарання:
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
за ст.395 КК України у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Судові витрати у справі за проведення, судово-товарознавчої експертизи №9/133 від 28.03.2017 року в розмірі 439 (чотириста тридцять дев`ять) гривень 80 копійок стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Речовий доказ телевізор марки «Самсунг» моделі «CS-21H4R» та телевізійний тюнер торгової марки «Стронг» моделі «ТВБЧ 8500» разом із пультом дистанційного керування, який знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 повернути за належністю.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, яке перебувало на розгляді в Старосамбірському районному суді Львівської області не обирався.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1