Справа № 147/290/21
Провадження № 1-кп/147/61/21
ВИРОК
іменем України

31 серпня 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000210 від 21.12.2020 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с . Капустяни Тростянецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працює, раніше не судимого
за ст. 126-1 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір ю ОСОБА_6 , сестрою ОСОБА_8 , сестрою ОСОБА_7 та її малолітньою донькою ОСОБА_9 , під час їхнього спільного проживання, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, умисно, систематично вчиняв по відношенню до своїх рідних, а саме матері ОСОБА_6 , сестер ОСОБА_7 та ОСОБА_8 психологічне насильство, яке виражалось у постійних словесних нецензурних образах, лайках, приниженнях, погрозах нанесення шкоди їх здоров`ю, що в результаті призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя, що виразилось у формі тривоги, внутрішнього неспокою, зниження настрою, тощо. Так, маючи умисел на спричинення психологічного насильства відносно своїх рідних, умисно, систематично, а саме: 14.04.2019, 06.06.2019, 10.12.2019, 02.03.2020 за місцем їхнього спільного проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 спричинив психологічне насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.
Крім того, 19.12.2020 о 22.45 год. ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спричинив психологічне насильство відносно матері ОСОБА_6 та сестри ОСОБА_7 , що проявлялось у вираженні словесних образ, погроз та залякуванні у фізичному насильстві, чим він принижував їх честь та гідність, що призвело до емоційної невпевненості та нездатності захистити себе, крім того викликало у постраждалих осіб побоювання за власну безпеку.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю за обставин зазначених в обвинувальному акті, та розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав, що проживаючи в АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , сестрою ОСОБА_7 та на час інкримінованих дій з ними проживала також сестра ОСОБА_8 . На протязі 2019-2021 року неодноразово вчиняв щодо них домашнє насильство за що притягався до відповідальності. Його дії полягали у словесних образах у зв`язку з чим виниками між ними сварки та конфлікти. Фізичного насильства не застосовував. У вчиненому розкаюється, обіцяє більше таких дій не вчиняти.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосується його особи.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджуються з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України.
Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо осіб, з якими винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, не одружений, не працює, не знаходиться під наглядом в психіатричному кабінеті, не перебуває на диспансерному обліку в лікаря нарколога. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ст. 126-1 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для його застосування суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373- 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та признати йому покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.
Строк відбування покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1