В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальні акти по кримінальних провадженнях № 0002658 від 04.09.2021 та № 0002943 від 26.09.2021 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше несудимого, із середньою освітою, непрацюючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , в порушення ст.ст. 4,6,7 Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів", маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, 04.09.2021 біля 11 год 15 хв, перебуваючи поруч із АЗС "БРСМ", що по вул. Костромська в м. Рівне, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, психотропну речовину, амфетамін, обіг якої обмежено відповідно до списку 1 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000, яку в подальшому незаконно зберігав при собі, без мети збуту, для власного вживання до моменту проведення огляду місця події 04.09.2021, біля 15 год 54 хв, за адресою м. Рівне, вул. Київська,46, у ході проведення якої у ОСОБА_3 всередині паспорта гр. України, виданого на його ім"я, який останній зберігав у внутрішній лівій кишені куртки було виявлено та у подальшому вилучено поліетиленовий пакетик із вмістом порошкоподібної речовини світло-рожевого кольору, яка являється психотропною речовиною, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,2232 г.

Він же, в порушення ст.ст. 4,6,7 Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів", маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, 25.09.2021 біля 19 год 15 хв, перебуваючи поруч із кафе "Brooklin" що по вул.Ст. Бандери в м. Рівне, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, психотропну речовину, амфетамін, обіг якої обмежено відповідно до списку 1 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000, яку в подальшому незаконно зберігав при собі, без мети збуту, для власного вживання до моменту проведення огляду місця події 25.09.2021, біля 20 год 40 хв, за адресою м. Рівне, вул. Ст. Бандери,40, у ході проведення якої у ОСОБА_3 в середині пачки цигарок, яку останній зберігав у правій кишені куртки, було виявлено та у подальшому вилучено поліетиленовий пакетик із вмістом порошкоподібної речовини світло-рожевого кольору, яка являється психотропною речовиною, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,179 г.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, який передбачений ч. 1 ст. 309 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого проступку визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію проступку не оспорював та підтвердив факт, що дійсно він 04.09.2021 біля 11 год 15 хв та 25.09.2021 біля 19 год 15 хв, перебуваючи поруч із АЗС "БРСМ", що по вул. Костромська в м. Рівне та поруч із кафе "Brooklin" що по вул.Ст. Бандери в м. Рівне, знайшов психотропну речовину, амфетамін, яку в подальшому незаконно зберігав при собі без мети збуту для власного вживання до моменту проведення огляду місця події 04.09.2021, біля 15 год 54 хв, за адресою м. Рівне, вул. Київська,46 та 25.09.2021, біля 20 год 40 хв, за адресою м. Рівне, вул. Ст. Бандери,40. В процесі огляду вказану психотропну речовину, яку він зберігав для власного вжитку, було вилучено. Просить суд застосувати до нього міру покарання без позбавлення волі.

Постановами дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 13.09.2021 та 13.10.2021 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження речовину білого кольору метамфетамін, загальною масою 0,179 г, 0,2232 г та поміщено в спецпакети ЕС МВС України 2720700, 5364357, і передано на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанціям № 1529 (492) та 1493 (456).

Постановою дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 22.09.2021 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження відеозапис з нагрудних боді-камер працівників УПП в Рівненській області від 04.09.2021.

Витрати на залучення експертів становлять 3432 грн 40 коп за проведення судових експертиз.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, і останній у його вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються посередньо,перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, неофіційно займається суспільно-корисливою працею.

Каяття є негативно забарвлене почуття, що поєднує в особі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, обвинувачений розкаявся, а тому суд приходить до переконання про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченим та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин судом не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємоі статті Кримінального Кодексу України у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Речові докази - речовину білого кольору метамфетамін, загальною масою 0,179 г, 0,2232 г, що поміщено в спецпакети ЕС МВС України 2720700, 5364357 і передано на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанціям № 1529 (492) та 1493 (456), після набрання вироком законної сили - знищити, а відеозапис з нагрудних боді-камер працівників УПП в Рівненській області від 04.09.2021 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 3432 грн 40 коп.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: