Справа № 301/949/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/869/20 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

28.03.2020 приблизно о 01 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання, в приймальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 разом з колишньою дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, на грунті особистих неприязних відносин, які виникли між ними, під час сварки умисно наніс правою рукою затиснутою в кулак один удар ОСОБА_6 в область чола, а після того як остання від удару впала на підлогу, правою ногою наніс їй удари в праву частину рук, тулуба і обох ніг, у результаті чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців шкірних покровів ділянки носа, шкірних покровів підочної ділянки справа, шкірних покровів підочної ділянки зліва з поширенням на скроневу ділянку, шкірних покровів ділянки чолового горба зліва, шкірних покровів на рівні 4 ребра справа по середньо-підпахвинній лінії, шкірних покровів на рівні 6 ребра справа по середно-підпахвинній лінії, шкірних покровів на рівні 8 ребра справа по середно-підпахвинній лінії, шкірних покровів на рівні середньої третини лівого стегна по зовнішній поверхні, шкірних покровів на рівні верхньої третини правого передпліччя по задньо-зовнішній поверхнях, на його поверхні, садно шкірних покровів, закриті переломи 4,5,6 ребер справа, 4,5 плюсневих кісток правої стопи, які згідно висновку експерта № 65 від 03.04.2020 за ступенем тяжкості кваліфіковано, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я більше як на 21 день.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню. Зазначає, що після події, яка мала місце 28.03.2020 між потерпілою та обвинуваченим змінились взаємовідносини, обвинувачений став по іншому дивитись на те, що вчинив, на стосунки між ними та в принципі і на сім`ю загалом, вибачився перед потерпілою, та дітьми, пообіцяв змінити своє ставлення до сім`ї. Стверджує, що в ході досудового розслідування заявила слідчій, що не має претензій до обвинуваченого та бажає забрати заяву, тобто відмовитись від обвинувачення. Вказує і на те, що суд за короткий час, особливо нічого не випитуючи, розглянув справу і засудив ОСОБА_7 , а потерпіла не мала можливості в судовому засідання заявити клопотання про закриття провадження. Окрім того, вказує на те, що навіть якщо на думку прокурора та суду ОСОБА_7 за обставинами справи не заслуговує, щоб провадження щодо нього було закрите, потерпіла вважає, що за всіх встановлених та відомих обставин, покарання призначене йому є занадто суворим, адже чоловік за цілий рік не зможе нікуди виїхати на роботу, щоб принести в сім`ю якусь копійчину. Просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та потерпілої береться до уваги те, що: обвинувачений та потерпіла належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого; апеляційним судом обов`язковість явки обвинуваченого на розгляд справи не визнавалась.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровА`я, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також бере до уваги те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, взявши до уваги думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Тому, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто щодо закриття провадження у справі в зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення та суворості призначеного ОСОБА_7 покарання.
Доводи апеляційної скарги про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_6 від обвинувачення, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Як убачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у спричиненні тілесних ушкоджень своїй колишній дружині ОСОБА_6 , що мало місце 28.03.2020 приблизно о 01-й год.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2020 (справа № 453/225/19), злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознака основного або кваліфікуючого складу злочину.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
У п. «b» ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами зазначено, що домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Вищенаведене свідчить про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не може бути закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_6 від обвинувачення, оскільки вчинені ОСОБА_7 кримінально-карні діяння пов`язані з домашнім насильством.
Доводи апеляційної скарги про те, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим апеляційний суд відхиляє із огляду на таке.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано те, що передбачене ч. 1 ст. 122 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем постійного проживання характеризуються позитивно; обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини та щире каяття у вчиненому; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо колишнього подружжя та в стані алкогольного сп`яніння; відсутність претензій з боку потерпілої.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із звільненням від його відбування з іспитовим строком 1 рік та покладенням передбачених ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.
Призначене ОСОБА_7 покарання та встановлений судом іспитовий строк колегія суддів вважає такими, що відповідають як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_7 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також сприятимуть досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що: після події, яка мала місце 28.03.2020 між потерпілою та обвинуваченим змінились взаємовідносини, обвинувачений став по іншому дивитись на те, що вчинив, на стосунки між ними та в принципі і на сім`ю загалом, вибачився перед потерпілою, та дітьми, пообіцяв змінити своє ставлення; у ході досудового розслідування потерпіла заявила слідчій, що не має претензій до обвинуваченого та бажає забрати заяву, тобто відмовитись від обвинувачення; суд за короткий час, особливо нічого не випитуючи, розглянув справу і засудив ОСОБА_7 , а потерпіла не мала можливості в судовому засідання заявити клопотання про закриття провадження; навіть якщо на думку прокурора та суду ОСОБА_7 за обставинами справи не заслуговує на те, щоб провадження щодо нього було закрите, потерпіла вважає, що за всіх встановлених та відомих обставин, покарання для нього є занадто суворим, адже чоловік за цілий рік не зможе нікуди виїхати на роботу, заробити кошти на утримання сім`ї, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не дають підстав для закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема й у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_6 від обвинувачення, а також жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, у тому числі й іспитового строку.
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала потерпіла ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Іршавського районного суду від 26 червня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: