В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 09.02.2010 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 19.06.2013 року умовно достроково,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_5 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 20 серпня 2016 року, приблизно о 01 год. 55 хв., проходячи біля буд. АДРЕСА_2 помітив, що в розташованому поруч торговому кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_8 , відігнуті двері. В цей час у нього виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища.

Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного матеріального збагачення, ОСОБА_5 , упевнившись, що його дії ніким не були помічені, підійшов до кіоску «Овочі та Фрукти», який орендувала для торгової діяльності ОСОБА_8 та просунувши руки через грати, проник в приміщення кіоску, звідки таємно викрав належне останній майно, а саме: плоди малини, вагою 565 г, вартістю 25 гривень 40 копійок; плоди винограду, вагою 7,1 кг, вартістю 248 гривень 15 копійок; плоди лохини вагою 2,03 кг, вартістю 263 гривні 90 копійок; плоди нектарину вагою 8,8 кг, вартістю 440 гривень 00 копійок.

Тим самим ОСОБА_5 виконав всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки відразу був затриманий працівниками поліції.

ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до сховища, так як особа виконала усі дії, які вважала за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Позиція сторони захисту

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 19 серпня 2016 року знаходився на Лісовому масиві, після 24 години направляючись додому по вул. Малишка побачив кіоск з арматури, схожий на клітку. Двері кіоску були відігнуті, біля дверей ззовні знаходився невідомий йому молодий чоловік та вільно діставав з кіоску фрукти, просуваючи руку всередину. ОСОБА_5 попросив у цього чоловіка пару гроно винограду для своєї матері, яка є інвалідом, чоловік дав йому два гроно винограду, поклавши їх в пакет. В цей момент під`їхала міліція, молодий чоловік побіг у невідомому напрямку, а ОСОБА_5 залишився на місці події. Після чого його заарештували, а чоловіка, який втік, міліція не наздогнала. ОСОБА_5 було затримано одразу, надягнуто кайданки, проведено огляд місця події за його участю та участю потерпілої, яка зазначала про зникнення електронних вагів та фруктів. ОСОБА_5 наполягав, що на місці події зазначив, що торгового кіоску він не пошкоджував, всередину не проникав. Також зазначив, що просив надати йому захисника, проте всі слідчі дії працівниками поліції було проведено без участі захисника.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 , посилався на численні процесуальні порушення, допущені при збиранні доказів, в тому числі, порушення права обвинуваченого на захист під час досудового слідства, внаслідок чого вказав на недопустимість отриманих підчас досудового слідства доказів. Крім того, зазначив, що слідчим не внесено в заяву про злочин інформацію щодо зникнення із торгової точки електронних вагів, не з`ясовано коло свідків даної події, не визнано речовими доказами та не досліджено пакети, в яких містилися фрукти, не здійснено жодної дії, спрямованої на пошук особи, яка втекла з місця злочину. Враховуючи наведене, просив визнати недоведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та виправдати з цих підстав.

Під час судового розгляду судом досліджено докази, надані стороною обвинувачення

Допитана у судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_8 показала, що в літку 2016 року вночі їй зателефонував її знайомий з охорони ТЦ «Дитячий світ» та повідомив, що пограбовано її торговий кіоск. Прибувши на місце о 05 годині ранку потерпіла ОСОБА_8 побачила обвинуваченого ОСОБА_5 . Описуючи конструкцію кіоску, потерпіла вказала, що він складається з металевої клітки, яка обгорнута брезентом, зверху дах з листа заліза, вільного доступу до товару не було. Неподалік від торгового кіоску знаходились пакети з фруктами. Під час фіксації вчинення кримінального правопорушення потерпіла повідомляла працівникам поліції, що окрім товару зникли ще ваги, однак в протоколі цю інформацію не було зазначено. Висловлюючи свою позицію, відносно покарання ОСОБА_5 потерпіла зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, просила не призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що 20 серпня 2016 року приблизно о 4 годині ранку його було запрошено працівниками поліції як понятого за фактом крадіжки фруктів з метою засвідчення кількості фруктів, які було зважено при ньому. Свідок описуючи місце, звідки було викрадено фрукти, вказав, що то була металева конструкція, схожа на клітку, частина дверцят була пошкоджена, відігнута назовні, крізь пошкоджену частину, на його думку, потрапити всередину було не можливо, проте утвореного отвору достатньо, щоб просунути руку. На місці була присутня хазяйка, яка вказувала на зникнення електронних вагів. Підчас зважування фрукти знаходились в пакетах, кількість він не пам`ятає. Зазначив, що в його присутності тиску на затриману особу не вчинялось, зі слів затриманого зрозумів, що останній вину визнав, проте дослівно не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 показав, що у 2016 році працюючи поліцейським у складі екіпажу разом з ОСОБА_12 отримавши виклик за декілька хвилин прибули за викликом до торгового кіоску по вул. Малишка. Кіоск виглядав як велика клітка з арматури, дверцята якого були відігнуті назовні, через отвір можна було просунути руку. Біля цієї клітки була особа, яку було затримано, інша особа саме в той час тікала. Свідок в залі суду вказав на обвинуваченого ОСОБА_5 як на особу, яка знаходилась біля торгового кіоску, та яку було затримано .

Прокурор в судовому засіданні відмовився від допиту свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки відсутня можливість забезпечити їх явку до суду. Судом була прийнята відмова від вказаних свідків.

У порядку ст. 358 КПК України у судовому засіданні судом було досліджено документи, а саме:
-витяг з кримінального провадження №0011797, відповідно до якого 20 серпня 2016 року до ЄРДР було внесено повідомлення про злочин за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України;

-протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.08.2016 року, в якій ОСОБА_8 вказує, що 20.08.2016 року близько 03-00 год. за адресою вул. Малишка, 9, в м. Києві гр. ОСОБА_5 вчинив крадіжку фруктів;

-протокол попередження особи про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину від 20.08.2016 року, підписаний потерпілою ОСОБА_8 ;

-протокол огляду місця події від 20.08.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 9, із застосуванням технічних засобів фотоапарату «Nikon», в присутності двох понятих та за відсутності захисника, відповідно до якого було оглянуто кіоск з металевого каркасу, в якому виявлено пошкоджені двері, біля якого затримано громадянина ОСОБА_5 ;

-ілюстративну таблицю до огляду місця події від 20.08.2016 року за адресою АДРЕСА_2 , яка є поганої якості;

-розписка ОСОБА_8 про передачу їй для зберігання фруктів;

-постанова про визнання та приєднання речових доказів від 20.08.2016 року, відповідно до якої плоди малини, вагою 565 г, плоди винограду, вагою 7,1 кг, плоди голубіки, вагою 2,03 кг, плоди нектарину, вагою 8,8 кг, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження;

-протокол затримання ОСОБА_5 від 20.08.2016 року, відповідно до якого фактичним часом його затримання є 02 год 00 хв. 20.08.2016 року, та зазначено, що ОСОБА_5 вимагає захисника, та не проникав в клітку, протокол підписаний підозрюваним та двома понятими;

-копія доручення № 026-0003396 від 20.08.2016 року, виданого Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, адвокату ОСОБА_14 для здійснення захисту ОСОБА_5 .

Мотиви суду та положення закону, якими керувався суд

Аналізуючи покази потерпілої та свідків, суд прийшов до висновку про те, що вони підтвердили факт викрадення фруктів 20.08.2016 у нічний час з кіоску з металевою решіткою за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, суд враховує, що жоден зі свідків не бачив, що саме ОСОБА_5 проник до торгового кіоску та вчинив закінчений замах на викрадення чужого майна, тому дані покази не доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а тому не можуть бути взяті судом до уваги, як доказ вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
Згідно з витягом з кримінального провадження №0011797, 20 серпня 2016 року до ЄРДР внесено повідомлення про злочин за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.08.2016 року ОСОБА_8 вказує, що 20.08.2016 року близько 03-00 год. за адресою вул. Малишка, 9, в м. Києві гр. ОСОБА_5 вчинив крадіжку фруктів, проте даний протокол не містить вичерпної інформації щодо переліку речей, які було викрадено, а саме: відсутнє зазначення про зникнення електронних вагів, на чому потерпіла акцентувала увагу як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду, що підтверджується показами потерпілої, свідків та самого обвинуваченого в судовому засіданні.

З протоколу затримання ОСОБА_5 від 20.08.2016 року вбачається фактичний час його затримання 20.08.2016 року о 02 год 00 хв., в якому він зазначив, що вимагає захисника, та не проникав в клітку, взяв фрукти, протокол підписаний підозрюваним та двома понятими.

Суд, надаючи оцінку протоколу огляду місця події від 20.08.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 9, який був проведений із застосуванням технічних засобів фотоапарату «Nikon», в присутності двох понятих, та містить огляд кіоску з металевого каркасу, в якому пошкоджені двері, біля якого затримано громадянина ОСОБА_5 , який зізнався у вчиненні крадіжки з проникненням у кіоск, звертає увагу на відсутність підпису захисника, якого було призначено Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, для здійснення захисту ОСОБА_5 .

Крім того, суд звертає увагу на відсутність у реєстрі матеріалів кримінального провадження, який долучено до обвинувального акту, відомостей про призначення захисника та відкриття останньому матеріалів досудового слідства, також в матеріалах відсутня розписка захисника про отримання обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження.

Все наведене разом ставить під сумнів участь захисника на стадії досудового слідства не дивлячись на наявність в матеріалах справи копії доручення № 026-0003396 від 20.08.2016 року, виданого Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, адвокату ОСОБА_14 для здійснення захисту ОСОБА_5 та є порушенням права обвинуваченого на захист.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

У ст. 20 КПК, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Відповідно до положень ст. 48 КПК захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника.

Зокрема, відповідно до ст. 49 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Також у ч. 1 ст. 87 КПК закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими - їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом про «плоди отруєного дерева», - здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Тому, з урахуванням цих положень закону суд визнає наступні докази неналежними, оскільки вони не доводять вчинення ОСОБА_5 дій, які стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, та недопустимими, оскільки вони здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини: протокол огляду місця події від 20.08.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 9; протокол затримання ОСОБА_5 від 20.08.2016 року.

Також, стороною обвинувачення не перевірено причетність інших осіб, а саме, чоловіка, який втік з місця злочину, також не відображено та не з`ясовано обставин зникнення електронних вагів, не з`ясовано коло свідків даної події.

Крім того, будь-яких інших доказів під час судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту більше надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, під час судового розгляду судом не встановлено достатніх достовірних, належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч. 3 ст. 185 КК України, тобто закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до сховища, так як особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до вимог ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 18 та 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що вказаний злочин вчинено ОСОБА_5 . Тому, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, він по пред`явленому обвинуваченню підлягає визнанню невинуватими та щодо нього ухвалюється виправдувальний вирок.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові вирати відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_5 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Речові докази: плоди малини, вагою 565 г, плоди винограду, вагою 7,1 кг, плоди голубіки, вагою 2,03 кг, плоди нектарину, вагою 8,8 кг залишити у володінні власника ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1