Справа № 464/5216/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/938/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, беручи до уваги вирок Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2021 року, призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами поглинення менш суворого покарання більш суворим, шляхом зарахування покарання, відбутого повністю або частково за попереднім вироком, у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 16 липня 2020 року приблизно о 15:45 год., перебуваючи в приміщенні за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, 2, що належить ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», увійшла в кімнату-роздягальню, де, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, проникла, шляхом відкриття за допомогою ключа в шафу для зберігання речей, звідки таємно викрала грошові кошти в сумі 8400 грн., які належать потерпілому ОСОБА_9 , після чого з викраденими грошима покинула місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинила матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 8400 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2021 року змінити; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України; призначити обвинуваченій мінімальний термін позбавлення волі у межах санкції частини другої вказаної статті.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки остання вільно зайшла на територію ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», що не охороняється, з метою потрапити в туалет. Умисел на крадіжку в обвинуваченої виник раптово, коли вона побачила гроші в кишені.

З огляду на відсутність даних, що приміщення було під охороною, з обмеженим доступом, службовим або спеціально призначеним сховищем, яке б потребувало додаткових зусиль або засобів для незаконного вторгнення, а умисел вчити крадіжку виник раптово, під час перебування у приміщенні, де ОСОБА_7 опинилась з іншою метою, а тому, на переконання сторони захисту, у діях останньої відсутня така кваліфікуюча ознака як проникнення у інше приміщення.

Заслухавши пояснення захисника обвинуваченої на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги, сторона захисту не згодна із кваліфікацією дій обвинуваченої за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме з наявністю в діях ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у сховище.

Проте висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Доводи захисника щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченої не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року №10 зазначив, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

При цьому під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

В той самий час, поняття «проникнення» Велика Палата Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року визначає шляхом оцінки фізичного та юридичного критерію даного поняття. Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа. Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

У даному кримінальному провадженні за змістом обвинувального акта (а.с. 3-5), досудовим слідством сформульовано, що ОСОБА_7 16 липня 2020 року приблизно о 15:45 год., перебуваючи в приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», увійшла в кімнату-роздягальню, де, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, проникла, шляхом відкриття за допомогою ключа в шафу для зберігання речей, звідки таємно викрала грошові кошти в сумі 8400 грн., які належать потерпілому ОСОБА_9 .

Наведені обставини обвинувачення було досліджено та перевірено судом першої інстанції. Такі, зокрема, підтверджуються наступними доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який суду першої інстанції пояснив, що кошти у сумі 8400 гривень йому повернув його колега ОСОБА_10 . Ці кошти він поставив в кишеню штанів, які залишив у шафі для чистого одягу, двері котрої замкнув на ключ, котрий залишив у замку і з собою не забирав; показаннями свідка ОСОБА_10 , який бачив, що ОСОБА_9 поклав повернуті йому кошти у сумі 8400 гривень у кишеню штанів, що знаходилися у шафі роздягальні, двері котрої закрив, перекрутивши ключ у замку; показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що він працює у фірмі, що орендує приміщення по сусідству, де також працює потерпілий. Вказав, що на території немає охорони та сигналізації, однак працівники самі стараються спостерігати, щоб сторонні туди не заходили. Для того, щоб прийти у приміщення роздягальні, де були викрадені гроші, необхідно перейти ще одну кімнату; протоколом огляду місця події від 16 вересня 2020 року, відповідно до якого місцем події є територія ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», що за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом огляду речей від 15 вересня 2020 року, а саме компакт-диску, на якому зображено територію Львівського заводу будівельних виробів, що за адресою: АДРЕСА_3 , а також особу, яка візуально схожа на ОСОБА_7 , яка заходить в приміщення цеху, а далі до підсобного приміщення; постановою про визнання речових доказів від 15 вересня 2020 року, відповідно до якої компакт-диск DVD-R, на якому знаходяться відеозаписи за 16 липня 2020 року з території ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», що за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, 2, визнано речовим доказом; протоколом огляду відеозаписів камер відеоспостереження за 16 липня 2020 року, який надав представник ТзОВ «Комфорт у дім», з території ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», що за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, 2, на відеозаписі зображено територію вказаного заводу. Окрім цього, зображено особу, яка візуально схожа на ОСОБА_7 , яка заходить в приміщення цеху. Після цього о 15:45 год. виходить з приміщення, далі о 15:45 год. виходить з приміщення. Будучи підозрюваною, ОСОБА_7 під час перегляду вказаних відеозаписів підтвердила, що це вона на вказаних відеозаписах. Зазначила, що вона дійсно 16 липня 2020 року о 15:45 год., знаходячись на території ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», що за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, 2, зайшла до роздягальні цеху, звідки з кишені штанів, які знаходились в шафі, викрала грошові кошти в сумі 8400 гривень і покинула приміщення цеху. В подальшому даними грошима розпорядилася на власний розсуд, тобто витратила на власні потреби; протоколом проведення слідчого експерименту від 17 вересня 2020 року з участю ОСОБА_7 , яка в присутності захисника та двох понятих чітко відтворила події та обставини вчинення нею злочину, які зафіксовані на компакт-диск.

Таким чином, з показань потерпілого, свідків, обвинуваченої, протоколів огляду місця події та слідчого експерименту вбачається, що місцем вчинення кримінального правопорушення є територія ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів», що за адресою: м. Львів, вул. Персенківка, 2, при цьому шафи для одягу, які знаходяться в приміщенні роздягальні, мають врізний замок та зачиняються на ключ. Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, з протоколу огляду місця події та протоколу слідчого експерименту, а також матеріалів фото- та відео фіксації до них, слідує, що приміщення, де було вчинено крадіжку, має розпізнавальну таблицю «Деревообробний цех».

За наведеного, твердження захисника про те, що ОСОБА_7 вільно зайшла на територію заводу, щоб скористатись туалетом, а умисел на викрадення грошових коштів у неї виник раптово, не заслуговують на увагу, оскільки територія приміщення ТЗДВ «Львівський завод будівельних виробів» призначена для оброблення деревини в цеху та, відповідно, обслуговування робочих потреб працівників, про це свідчить вивіска та загальна обстановка, обвинувачена там не працює, наміру отримати інформацію, пов`язану із діяльністю, що там здійснюється, не мала. При цьому показання обвинуваченої, що на територію заводу вона входила з метою скористатись вбиральнею, підтверджують те, що зайшовши у роздягальню, де знаходилась шафа з ключем у замку, вона розуміла, що у цій кімнаті немає туалету. Натомість є шафа, призначена для зберігання речей, які вона туди не клала та такі, відповідно, їй не належать, відтак є чужими речами. Проникаючи у середину шафи та кишеню штанів, що там зберігалися, ОСОБА_7 викрала грошові кошти, належні потерпілому. На переконання колегії суддів, вказані дії обвинуваченої містять усі ознаки фізичного та юридичного критеріїв проникнення.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, та, відповідно, призначення останній покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України не ґрунтуються на матеріалах справи.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання судом були враховані усі обставини справи, взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, дані про особу винної, яка є раніше неодноразово судима за злочини проти власності, не працює, незаміжня, з середньо-технічною освітою, на обліках у диспансері КПН ЛОР «ЛОМПЦ та ТУ» та Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не числиться, скарг на неї від сусідів не надходило. Обставинами, що пом`якшують покарання є визнання факту вчинення крадіжки, відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання у виді 3 років позбавлення волі, з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а підстави для його зміни або скасування відсутні.

З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в її інтересах - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4