Справа № 333/6181/21
Провадження № 1-кс/333/771/21
УХВАЛА
21 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000716, відомості про яке внесені до ЄРДР 19.06.2021 року та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2021 року слідчий СВ відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000716, відомості про яке внесені до ЄРДР 19.06.2021 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Краматорську Донецької області, українця, громадянина України, має загальну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

- 20.08.2003 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання по вироку Приазовського районного суду Запорізької області від 10.02.2003 року і остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 15.04.2005 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 6 місяців 3 дня;

- 06.10.2006 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.194, ч.2 ст.289, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 21.06.2012 року по відбуттю покарання;

- 19.10.2015 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним строком 1 рік. Знятий з обліку КВІ на підставі ухвали суду від 31.10.2016 року.

Своє клопотання слідчий обґрунтувала таким.
У ході досудового розслідуванням встановлено, що у період часу з 02 години 07 хвилин по 03 годину 00 хвилин 19.06.2021 року, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , побачив автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1985 року виробництва, у кузові червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В подальшому, ОСОБА_5 , використовуючи мотузку, відчинив фіксатор водійської двері та проник до салону автомобіля, де розблокував рульове колесо та шляхом замкнення проводів замку запалення привів у дію двигун, отримавши можливість керувати автомобілем.
Після чого, ОСОБА_5 поїхав з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим реалізувавши злочинний умисел на незаконне заволодіння автомобілем «ВАЗ 21061», 1985 року виробництва, у кузові червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21 271 гривня 38 копійок, згідно висновку експерта №СЕ-19/108-21/7747-АВ від 30.06.2021 року, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на вказану суму.
Дії ОСОБА_5 слідчий кваліфікував за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні останнім вказаного кримінального правопорушення повною мірою, на думку слідчого, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.
Під час проведення досудового розслідування, на думку ОСОБА_4 , встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду - у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння тяжкого злочину, з метою ухилення від покарання. Крім того, за дорученням слідчого у порядку ст.40 КПК України працівники СКП перевіряли адресу за місцем мешкання ОСОБА_5 , де не знайшли підозрюваного та його співмешканку;
- незаконно впливати на потерпілого та або свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки під час проведення слідчих дій підозрюваному ОСОБА_5 стали відомі їх анкетні данні;
- вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, а саме відповідно до вимоги про судимість, ОСОБА_5 , був неодноразово засуджений за скоєння злочинів проти власності, а також у сфері обігу наркотичних засобів, на шлях виправлення та перевиховання не встав та скоїв злочин проти власності.
Беручи до уваги вищезазначене, на думку слідчого, наразі виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи характер скоєнного злочину, відповідно до вимоги про судимість є ризик того, що ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування;

- особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні та до моменту подання даного клопотання до суду, слідству не були представлені. Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що підозрюваний не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

У судовому засіданні слідчий підтримала клопотання та послалася на обставини, які у ньому були викладені. Додатково пояснила, що спочатку співмешканка ОСОБА_5 ОСОБА_9 зазначала, що вона разом із підозрюваним мешкають за адресою: АДРЕСА_4 , куди і направлялися працівники карного розшуку для вручення ОСОБА_5 повісток за дорученням у порядку ст.40 КПК України. Крім того, 10.09.2021 року на вказану адресу та на адресу реєстрації у смт. Приазовське ОСОБА_5 вона відправляла повідомлення про підозру і повістки. У подальшому, було встановлено, що ОСОБА_5 вже не проживає по зазначеній адресі. Крім того, у останнього були повістки ще до 10.09.2021 року для з`явлення до слідчого, але він до відділення поліції так і не прийшов. Вважає, що у підозрюваного відсутнє постійне місце мешкання.
Прокурор у судовому засіданні просила клопотання слідчого задовольнити та стверджувала, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що до нього можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у т.ч. домашній арешт. Пояснив, що він дійсно з ОСОБА_9 у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 . Але, враховуючи велику заборгованість за проживання, вони виїхали звідти та переїхали на адресу: АДРЕСА_2 , де він знімає житло. Дійсно, працівники поліції надавали йому повістки, щоб він з`явився до слідчого у понеділок, але якого точно числа, він не пам`ятає. У подальшому, він телефонував у чергову частину відділення поліції та домовився, що він прийде в інший день, так як його тоді не відпускали на роботі. Йому повідомили, що повідомлять про це слідчого. Потім, коли він дізнався, що його розшукують працівники поліції, так як приходив у гуртожиток, тому відразу пішов до поліції. Він не збирається переховуватися і просить застосувати менш суворий запобіжний захід. Він визнає свою вину у повному обсязі, так як він дійсно викрав автомобіль, який у подальшому продав. Виручені грошові кошти він сплатив як заборгованість за плату у гуртожитку. Але там залишився ще борг, приблизно 8 000 грн. На цей час він влаштувався на роботу вантажником, але підтвердити факти своє роботи та проживання не може, так як працює неофіційно, а власник житла не знаходиться у м. Запоріжжі.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що слідчим та прокурором у судовому засіданні належним чином не доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Крім того, ОСОБА_5 має сім`ю, місце проживання, роботу, хоча і неофіційну. Вважає також не доведеним факт скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення саме за ч.2 ст.289 КК України, так як фактично судимість останнього за ч.1 ст.289 КК України вже погашена, враховуючи той факт, що він був звільнений від покарання за ч.1 ст.309 КК України в 2015 році. Підозрюваний не переховувався від слідства, так як відсутні докази, що він був належним чином повідомлений про явку для слідчого певного числа. Як тільки ОСОБА_5 дізнався, що його розшукують працівники поліції, то відразу направився до відділення поліції. Крім того, на виклик до суду для застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 двічі особисто без приводу з`являвся до слідчого судді. За таких обставин, захисник вважає, що можливо до підозрюваного застосувати інший, більш м`який домашній арешт.

Вислухавши доводи та пояснення слідчого, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 19.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення за ч.1 ст.289 КК України (кримінальне провадження № 0000716) та групою слідчих СВ відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області було розпочато досудове розслідування. До вказаною групи слідчих входять слідчі ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та інші.
10.09.2021 року слідчий винесла повідомлення про підозру ОСОБА_5 та до ЄРДР внесла відомості про зміну кваліфікації з ч.1 на ч.2 ст.289 КК України.
20.09.2021 року ОСОБА_5 було допитано як підозрюваного. Під час допиту останній фактично вину свою визнав повністю та повідомив про обставини скоєного кримінального правопорушення.
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 . До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання. Захисник та ОСОБА_5 копію клопотання та додатків до нього отримали 21.09.2021 року об 11 год. 03 хв. Таким чином, враховуючи, що судове засідання проводиться 22.09.2021 року, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.
ОСОБА_5 у порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, на думку слідчого судді, крім показань самого підозрюваного, підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що він є володільцем транспортного засобу ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , який придбав, приблизно 2 місяці потому за 550 доларів США. Приблизно о 23-00 год. 18.06.2021 року він вказаний автомобіль поставив біля третього під`їзду будинку №7 по вулиці Ситова у місті Запоріжжі, а о 4 год. 20 хв. вже 19.06.2021 року він виявив відсутність транспортного засобу;
- даними протоколу огляду місця події від 03.09.2021 року (ділянки місцевості біля будинку №7 по вул. Ситова у м. Запоріжжі, в результаті якого зафіксовано відсутність транспортного засобу ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 ;
- даними протоколу огляду місця події від 19.06.2021 року (ділянки місцевості біля будинку №40 по вул. Чумаченко у м. Запоріжжі, в результаті якого виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 ;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка зазначила, що є цивільною дружиною ОСОБА_5 . Вночі 18.06.2021 року вона разом з підозрюваним гуляли по Комунарському району у м. Запоріжжі. Коли вона відлучилася по червоного кольору. У подальшому, ОСОБА_5 продав вказаний автомобіль невідомому їй чоловіку і пояснив, що це його попрохав знайомий. Пізніше підозрюваний віддав їй 2 000 грн., які вона віднесла у гуртожиток як сплату заборгованості. Коли її та ОСОБА_5 запросили до поліції, то лише там вона взнала, що відбулося викрадення автомобіля;
- даними при проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_9 , під час якого остання підтвердила свої показання та на місці подій показала де перебував транспортний засіб та куди вони з ОСОБА_5 поїхали на ВАЗ 21061, червоного кольору;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що автомобіль ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 він за 7 500 грн. придбав у ОСОБА_5 . При продажу разом із ним була жінка;
- даними під час проведення пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам за участю свідка ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_5 як особу, яка продала йому транспортний засіб ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 ;
- висновком товарознавчої експертизи, згідно якого середня ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 станом на момент скоєння кримінального правопорушення складає 21 271 грн. 38 коп. та іншими матеріалами кримінального провадження.
Посилання захисника щодо відсутності повторності у діях ОСОБА_5 є хибними, так як відповідно до відомостей, наданих слідчим, підозрюваний 06.10.2006 року Приазовським районним судом Запорізької області був засуджений за ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.194, ч.2 ст.289, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 21.06.2012 року ОСОБА_5 звільнили по відбуттю покарання. Відповідно до вимог ст.89 КК України особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин (а ОСОБА_5 у 2006 році був засуджений за тяжкі злочини ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України) визнаються такими, що не мають судимість якщо протягом шести років з дня відбуття покарання не вчинять нового кримінального правопорушення. ОСОБА_5 у 2015 році знову вчинив кримінальне правопорушення, за що і був засуджений, тому вважаю, що строки погашення судимості переривалися.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Слідчий в обґрунтування свого клопотання під час судового засідання (враховуючи матеріали, надані до клопотання: протоколи допитів потерпілого, свідків, огляду місця події, слідчого експерименту, пред`явлення для впізнання по фотознімках), на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні про застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 позбавлення волі).
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Тому суд, вважає, що тяжкість злочину, у якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 судом також враховується, що останній раніше неодноразово судимий, має сім`ю, не проживає за місцем своєї реєстрації.
Водночас, ні ОСОБА_5 , ні його захисник не надали жодних доказів, що підозрюваний працює та має постійне місце мешкання, хоча слідчий суддя надавав можливість ОСОБА_5 реалізувати своє право на надання доказів, у зв`язку з чим оголошував перерву у судовому засіданні 21.09.2021 року до 22.09.2021 року.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 мешкав разом із ОСОБА_9 у гуртожитку, але вимушені були виїхати звідси, так як мали велику заборгованість за комунальні послуги. Їхня спільна дитина проживає з матір`ю ОСОБА_9 . За гроші, виручені від продажу автомобіля потерпілого, підозрюваний частково сплатив заборгованість по гуртожитку, але у нього ще залишається борг у сумі 8 000 грн. Виходячи з таких даних, слідчий суддя дійшов висновку, що у підозрюваного відсутнє законне джерело доходів.

Таким чином, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомими у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, вважаю за можливе визначити альтернативний запобіжний захід, а саме заставу, виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України.
З урахуванням майнового стану підозрюваної визначається можливість застосувати мінімальний розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
З урахуванням вимог п.16 ч.1 ст.3 КПК України та ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн.
У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Водночас, під час розгляду цього клопотання, слідчий суддя розглядав можливість застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашнього арешту.
Враховуючи особистість підозрюваного, ризики переховуватися від органів досудового розслідування та суду і вчинення іншого кримінального правопорушення, які є надзвичайно вагомими, тому вважаю, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу.
Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000716, відомості про яке внесені до ЄРДР 19.06.2021 року відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 20.11.2021 року (включно).
Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з 12 год. 45 хв. 21.09.2021 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн.
У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.
Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Повний текст ухвали складено 22.09.2021 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1