ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1403/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/4339/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 09.04.2021 року приблизно о 15 годині, знаходячись на першому поверсі під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 на ґрунті сталих неприязних відносин, спровокувала конфлікт з потерпілою ОСОБА_7 . В цей момент у ОСОБА_11 виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . Далі ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно схопила рукою за волосся на голові ОСОБА_7 та ривком вирвала частину волосяного покриття, спричинивши потерпілій рану у ділянці тім`яної кістки з пошкодженням фолікулів, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження. Їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В апеляційній скарзі потерпіла та її представник просили вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання у виді 200 годин громадських робіт. Свої вимоги мотивували тим, що з протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_10 вбачається, що остання взагалі не вказувала про те, що вона шкодує про вчинене, а також розкаюється. Більш того, після вчинення кримінального правопорушення обвинувачена повернулася на лавку на вулиці, навіть не надавши допомоги потерпілій. Визнання вини не може свідчити про щире каяття обвинуваченої, а тому вказану обставину не можна визнавати пом`якшуючою. Щодо розміру шкоди, завданої кримінальним проступком, то суд взагалі не вказав, яку шкоду завдано. Між тим, заподіяне потерпілій тілесне ушкодження створює естетичний дискомфорт, потребує тривалого та вартісного лікування і не може не прийматися до уваги судом. Обвинуваченою не відшкодовано ні матеріальної, ні моральної шкоди в добровільному порядку, що свідчить про відсутність з її боку як каяття, так і бажання усунути наслідки своїх протиправних дій та стати на шлях виправлення. З огляду на це вирок суду в частині призначеного покарання є необґрунтованим через м`якість.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку, потерпілої та її представника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, обвинувачену та її захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачена ОСОБА_10 , що була представлена захисником, беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини і була згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності, з чим погодилась і потерпіла.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла та її представник не погодилися із рішенням суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання, вважаючи його таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами потерпілої та її представника виходячи з наступного.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Зі змісту ст.65 КК вбачається, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вироком суду обвинуваченій ОСОБА_10 призначено покарання в межах санкції інкримінованої їй статті Кримінального кодексу.

Свою вину у вчиненні кримінального проступку, що поставлено обвинуваченій в провину, остання не заперечувала та надавала всі необхідні пояснення з приводу обставин події, що знайшли своє підтвердження і в поясненнях потерпілої, сприяла швидкому та беззаперечному встановленню істини у справі.

Зазначене дає достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність вчинених нею дій, щиро розкаялась у скоєному.

Разом з цим, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні легкого тілесного ушкодження, що є кримінально караним діянням невеликої тяжкості та не несе великої суспільної небезпеки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена раніше не судима, офіційно працевлаштована, має постійне місце реєстрації де фактично проживає разом з мамою, на обліках у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, відсутні відомості щодо наявності негативних характеристик відносно останньої.

Відтак, колегія суддів з огляду на каяття обвинуваченої, її перше притягнення до кримінальної відповідальності, наявність постійного місця реєстрації та проживання, матері похилого віку, а також з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, вважає призначене ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. достатнім для виправлення останньої та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Позиція апелянтів щодо необхідності призначення обвинуваченій найсуворішого покарання є необґрунтованою.

Щодо тверджень потерпілої та її представника з приводу безпідставного неврахування судом першої інстанції шкоди, що завдано потерпілій протиправними діями обвинуваченої ОСОБА_10 слід зазначити наступне.

Згідно ст.127-128 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута з обвинуваченого судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову, про відшкодування майнової та/або моральної шкоди заявленого особою, що має на це право. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що ні потерпіла ні її представник з цивільним позовом до обвинуваченої в рамках кримінального провадження не звертались, зазначені заперечення апелянтів з цього приводу не є спроможними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2021 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 03.11.2021 Справа № 336/4339/21