ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/692/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/261/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку виконання
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 на ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 про зарахування в строк відбуття покарання у виді виправних робіт часу перебування в місцях позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_7 про зарахування в строк відбуття покарання у виді виправних робіт часу перебування в місцях позбавлення волі.

Зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбуття покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт з відрахуванням 10 (десяти) відсотків заробітку в дохід держави термін його перебування в місцях позбавлення волі з 07 грудня 2020 року по 04 березня 2021 року, а саме 88 (вісімдесят вісім) днів позбавлення волі, що відповідає 254 (двомстам шістдесяти чотирьом) дням виправних робіт.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року незаконною і необґрунтованою.

На переконання апелянта, з аналізу статей 4,43 КВК України, статей 532-535 КПК України вбачається, що при виконанні одного і того ж самого вироку, невідбуту частину строку основного покарання у виді позбавлення за яким в подальшому замінено на більш м`яке у виді виправних робіт законом про кримінальну відповідальність не передбачено зарахування в строк відбуття більш м`якого покарання часу перебування у місцях позбавлення волі.

Звертає увагу, що судом при задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 застосовано ст. 72 КК України, яка не підлягає застосуванню.

Просить скасувати ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зарахування в строк відбуття покарання у виді виправних робіт часу перебування у місцях позбавлення волі; думку засудженого ОСОБА_7 який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без змін і відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

За вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 23.02.2018 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та засуджено до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 07.12.2020 р. задоволено подання начальника Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№115) і ОСОБА_7 за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 23.02.2018 року замінено невідбуту частину строку основного покарання у виді 3 років 242 днів позбавлення волі на 2 роки виправних робіт по місцю роботи з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.

Вказане рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 07.12.2020 р. було оскаржено в апеляційному порядку заступником керівника Київської обласної прокуратури і ухвалою Київського апеляційного суду від 23.02.2021 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 06.09.2018 року по 04.03.2021 року та звільнений на підставі ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 07.12.2020 року.

Також, судом першої інстанції встановлено, що в період з моменту постановлення ухвали Кагарлицьким районним судом Київської області 07.12.2020 року до фактичного звільнення, засуджений ОСОБА_7 продовжував відбувати покарання у виді позбавлення волі у Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 та приймаючи рішення про зарахування йому в строк відбуття покарання у виді виправних робіт термін його перебування в місцях позбавлення волі з 07.12.2020 року по 04.03.2021 року, тобто з часу прийняття такого рішення судом по дату його реального виконання, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з приписів ст.72 КК України, яка встановлює загальне правило і умови переведення різних видів покарань у покарання більш суворого виду.

Згідно ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення:

одному дню позбавлення волі відповідає три дні виправних робіт

За змістом ч.6 ст.72 КК України встановлені в частині першій цієї статті правила співвідношення видів покарань можуть застосовуватись і в інших випадках, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Порядок заміни невідбутої частини покарання більш м`яким визначено положеннями загальної частини КК України, а саме приписами статті 82 КК України, на підставі якої ухвалено рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 07.12.2020 р. про замінну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини строку основного покарання у виді 3 років 242 днів позбавлення волі на 2 роки виправних робіт по місцю роботи з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.

Вказані обстаивни, обставини, на думку колегії суддів, допускають застосування положень ст.72 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала Шумського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року про зарахування в строк відбуття покарання у виді виправних робіт часу перебування в місцях позбавлення волі є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання прокурор, не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді