КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5350/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
23 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями представника Житлово-будівельного кооперативу «Гранд Парк» - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,
представника ЖБК «Гранд Парк» - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Заборонено державним реєстраторам України, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі, проводити будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на новозбудовані об`єкти нерухомості, відчуження/передачі або переходу права власності на цілісні та складові частини об;єктів нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не в повному обсязі досліджені обставини справи, в тому числі підстави виникнення правовідносин, стан, таких правовідносин, наявність численних судових справ.
Пунктом 3.1. договору застави вказано предмет застави - майнові права на нерухоме майно, що належать Заставодавцю як Замовнику Об`єкта будівництва, а саме: багатоквартирна житлова забудова, 1 черга будівництва, загальною кількістю квартир - 288, загальною площею забудови 12 691,28 кв.м. та нежитлові приміщення (офісно-торгівельні приміщення) загальною площею вбудовано-прибудованих приміщень 1 505,00 кв.м. по вулиці Фельдмана на території IV мікрорайону в місті Бровари, Київської області, - що визначається згідно дозвільної документації.
Згідно умов такого Договору № 01/20 від 04.01.2021 року ЖБК «Гранд Парк», який став співзамовником будівництва, оформив нову дозвільну документацію на будівництво, здійснює будівництво об`єкта будівництва виключно за власні кошти та сплачує орендну плату за землю.
Оскаржуваною ухвалою суду арешт та заборона відчуження застосовані до майнових прав та майна на об`єкт незавершеного будівництва, яких не існує, оскільки дозвільна документація ТОВ «Підприємство Будконтракт», як замовника будівництва була відмінена.
На даний час існують інші майнові права на об`єкт будівництва, які виникли у ТОВ «Підприємство Будконтракт» та ЖБК «Гранд Парк» як співзамовників будівництва, на підставі нових дозвільних документів на об`єкт будівництва з іншими технічними параметрами, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва станом на 01.02.2021 року (копія витягу долучається).
Крім того апелянт вказує, що спірне майно та майнові права, не відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки є майном ЖБК «Гранд Парк», яке побудовано виключно за кошти його членів, що підтверджується бухгалтерською документацією кооперативу та платіжними документами про сплату коштів, як пайових внесків на користь ЖБК «Гранд Парк». Ні підозрюваним, ні обвинуваченим, ні свідком ЖБК «Гранд Парк» чи його посадові особи в даному кримінальному провадженні не являються.
Постанови про визнання речовими доказами чи протоколу огляду речових доказів до клопотання не долучено, оскільки посилання на таке відсутнє в оскаржуваній ухвалі суду від 19.07.2021 року.
Арешт на майно та майнові права об`єкта будівництва чи його частини призведе до зупинення будівництва, а це спричинить значні збитки ЖБК «Гранд Парк», в тому числі утримання об`єкту, його охорону, сплату орендної плати за землю, тощо.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що вказана ухвала винесена без участі ЖБК «Гранд Парк» та його представника, отримана від прокурора 20.08.2021 року.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника Житлово-будівельного кооперативу «Гранд Парк», який підтримав апеляційну скаргу, з доповненнями та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала була постановлена судом без залучення Житлово-будівельного кооперативу «Гранд Парк» та відповідно без виклику в судове засідання, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
Пунктом 3.1. договору застави вказано предмет застави:
Майнові права на нерухоме майно, що належать Заставодавцю як Замовнику Об`єкта будівництва, а саме: багатоквартирна житлова забудова, 1 черга будівництва, загальною кількістю квартир 288, загальною площею забудови 12 691,28 кв.м. та нежитлові приміщення (офісно-торгівельні приміщення) загальною площею вбудовано-прибудованих приміщень 1 505,00 кв.м. по вулиці Фельдмана на території IV мікрорайону в місті Бровари, Київської області (далі Об`єкт будівництва).
Право власності Заставодавця на Об`єкт будівництва, майнові права на яке виступають предметом застави за цим Договором, виникне після проведення комплексу заходів по завершенню будівництва Об`єкту будівництва та прийняття Об`єкту будівництва в експлуатацію від моменту державної реєстрації права власності Заставодавця на відповідне нерухоме майно.
Відповідно до п. 3.5. договору застави сторони оцінюють Предмет Застави майнові права на нерухоме майно в 22 000 000 (двадцять два мільйони) гривень 00 копійок.
Відповідно до п. 3.4 договору застави зазначено, що у разі зміни у процесі будівництва характеристики об`єкта, майнові права на який виступають предметом застави за цим договором (зміна площі, зміна кількості квартир/приміщень) та або присвоєння поштової адреси об`єкту, та/або визначення конкретних його характеристик сторони укладають договір про внесення змін до цього договору в частині уточнення опису предмета Застави, зазначаючи характеристики об`єкту нерухомого майна, майнові права на який виступають предметом застави за цим договором, та його реєстраційні дані з посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності заставодавця на об`єкт нерухомого майна, майнові права на які виступають предметом застави за цим договором.
Пунктом 4.4.6 договору застави передбачено, що заставодавець зобов`язаний без попередньої письмової згоди заставодержателя жодним чином не відчужувати, не обтяжувати та не передавати предмет застави та/або право на нього третім особам, зокрема не продавати, не передавати у користування (нацм, оренду, лізинг, позичку) у заставу, у довірчу власність, (в управління), до статутного фонду третьої особи, не вносити його у спільну діяльність.
Пунктом 4.4.9 договору застави передбачено, що заставодавець зобов`язаний без попередньої письмової згоди застоводержателя не вносити будь які зміни до Проекту будівництва які б могли призвести до змін основних техніко економічних показників об`єкту будівництва, викладених у проекті будівництва, не знищувати предмет застави, не здійснювати перетворення або інший вплив на земельні ділянки, які могли б призвести до зміни площі або зміни інших характеристик, не змінювати цільове призначення, не здійснювати істотні поліпшення предмета застави, не знищувати предмет застави.
З моменту переходу права вимоги до ТОВ Підприємство «Будконтракт» ТОВ ФК «Кантієро» встановлено наступні обставини.
Згідно додатку до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 20.03.2014 №15 (із змінами від 10.03.2017 №13) щодо будівництва багатоквартирного комплексу по АДРЕСА_1 Управління містобудування та архітектури Броварської міської ради № 159- М від 17.12.2018 року внесено на підставі звернення ТОВ Підприємство «Будконтракт зміни в п. 1 та викладено його в наступній редакції Назва об`єкту будівництва «Будівництво багатоквартирного комплексу по вул. Фельдмана, 1 в м. Бровари, Київської області».
З наведеного вбачається, що ТОВ Підприємство «Будконтракт» здійснило свідомо, без відома заставодержателя підміну предмета застави, змінило всю дозвільну та проектну документацію, отримало новий дозвіл на будівництво. Будь яких додаткових угод, як то передбачено п. 3.4. договору застави ТОВ Підприємство «Будконтракт» з ТОВ ФК «Кантієро» не укладало.
04.01.2021 року було укладено Договір №01/20 про делегування функцій ТОВ Підприємство «Будконтракт» до Житлово-Будівельного кооперативу «Гранд Парк», предметом якого є зобов`язання збудувати Об`єкт згідно проектно-кошторисною документацією за адресою: АДРЕСА_1 .
З забороною державним реєстраторам України, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі, проводити будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на новозбудовані об`єкти нерухомості, відчуження/передачі або переходу права власності на цілісні та складові частини об;єктів нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .
19.07.2021 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст.ст. 98, 170 КПК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи та заслухані пояснення слідчого, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
Посилання апелянта на те, що постанови про визнання речовими доказами чи протоколу огляду речових доказів до клопотання не долучено, оскільки посилання на таке відсутнє в оскаржуваній ухвалі суду від 19.07.2021 року, спростовується змістом оскаржуваної ухвали, оскільки в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя посилається на те, що вказане нерухоме майно 12.07.2021 визнано речовим доказом, тим більше постанова про визнання нерухомого майна від 12.07.2021 року долучена до клопотання про арешт майна /а.с. 119-122/.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження та враховано обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки всупереч тверджень апелянта, вказане майно постановою слідчого від 12.07.2021 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, як таке, що відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчий суддя встановив, що в кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, що вказують на факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 222, ч. 1 ст. 388 КК України.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання слідчого підлягає задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.
Твердження апелянта про те, що клопотання подане не уповноваженою особою відповідно до вимог ст. 64-2 КПК України, не ґрунтується на вимогах закону, виходячи з того, що з урахуванням ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. В даному випадку з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий за погодженням з прокурором, тобто клопотання про арешт подано уповноваженою особою з урахуванням ч.1 ст. 171 КПК України, якою визначено перелік осіб, які мають право звертатися з клопотанням про арешт майна.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Обставини з яких апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу, можуть бути підставами, для звернення до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити представнику Житлово-будівельного кооперативу «Гранд Парк» - адвокату ОСОБА_14 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року.
Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представникаЖитлово-будівельного кооперативу «Гранд Парк» - адвоката ОСОБА_15 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4