Справа № 490/8286/17
н/п 1-кп/490/217/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8286/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0002795, відомості про яке внесено 24.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрупінськ, Херсонської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, із повною загальною середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Катеринопіль Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002795, внесеного 24.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, строк яких спливає 27.10.2021 р. ОСОБА_5 зазначив, що для запобігання ризикам, передбаченим п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування обвинувачених від суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та вчинення спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків, які на теперішній час не перестали існувати і не зменшилися, необхідно продовжити відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обрані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Крім того, прокурор зауважив, що стан здоров`я обвинувачених, на який посилалася сторона захисту у попередніх судових засіданнях, є задовільним та на теперішній час відсутні відомості, які б підтверджували, що захворювання, наявні у обвинувачених, не можуть лікуватися в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».
Представники потерпілих підтримали клопотання прокурора, просили суд продовжити строк обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки прокурором належним чином обґрунтовано наявні ризики, які на теперішній час не зменшилися.
Захисник ОСОБА_10 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та просив суд змінити обрані запобіжні заходи відносно його підзахисних, на більш м`які, не пов`язані із триманням під вартою, оскільки обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 хворіють та потребують медичної допомоги. ОСОБА_10 просив суд змінити ОСОБА_8 міру запобіжного заходу на домашній арешт, за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_9 на особисту поруку чи особисте зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував з приводу задоволення клопотання прокурора та просив суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, за адресою місця мешкання його дружини, а саме: АДРЕСА_2 . Разом із тим, обвинувачений підтвердив той факт, що перебуває в процесі розлучення із дружиною, яка є власницею вказаного житла. Крім того, ОСОБА_8 вказав, що може проживати в м. Херсоні, якщо дружина не дозволить мешкати в їх квартирі.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку захисника з приводу задоволення клопотання прокурора та просив суд змінити йому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою. Крім того, ОСОБА_9 зауважив, що з 2017 року він проживає разом із цивільною дружиною ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_4 та не має наміру переховуватися від суду. ОСОБА_9 також звернув увагу суду на стан свого здоров`я, який потребує тривалого лікування, яке неможливе в умовах СІЗО.
Присутня в судовому засіданні ОСОБА_11 зазначила, що фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , на підтвердження чого надала суду довідку про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 23.07.2020 року. ОСОБА_11 зауважила, що має двох дітей, які проживають окремо, тобто перешкод для їх спільного проживання з ОСОБА_9 не має. Разом із тим, зазначила суду, що обвинувачений буде мешкати разом із нею за вказаною адресою і вона зобов`язується піклуватися про стан його здоров`я.
Прокурор в ході репліки зазначив, що стан здоров`я обвинувачених є задовільним та на теперішній час відсутні відомості, які б підтверджували, що захворювання, наявні у обвинувачених, не можуть лікуватися в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», у зв`язку із чим заперечував з приводу клопотання сторони захисту щодо зміни обраних запобіжних заходів обвинуваченим. Крім того, ОСОБА_5 зауважив, що у обвинувачений ОСОБА_8 плутає адреси місця свого проживання, оскільки у попередніх судових засіданнях вказував іншу адресу, що на думку сторони обвинувачення, свідчить про те, що обвинувачений на теперішній час не може обґрунтувати свою можливість належним чином виконувати процесуальні обов`язки при зміні обраного відносно нього запобіжного заходу.
ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_8 у попередніх судових засіданнях вказував на те, що на теперішній час із дружиною перебуває у стані розлучення, а тому, на думку представника потерпілого, зміна ОСОБА_8 запобіжного заходу на домашній арешт є невмотивованою та недоцільною.
ОСОБА_7 також зауважив, що у попередніх судових засіданнях ОСОБА_8 зазначав, що наразі перебуває у стані розлучення із дружиною, а квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить саме його колишній дружині. Крім того, представник потерпілого вказав, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 раніше, сторона захисту просила суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем мешкання матері, однак захисником не було надано суду будь-яких документів на підтвердження цього.
Суд, вислухавши думку прокурора, представників потерпілих, захисника та обвинувачених, приходить до наступних висновків по заявленим клопотанням.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи питання доцільності продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останнім запобіжного заходу, зокрема, можливість переховуватися від суду і вчинення спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків. Станом на теперішній час обставини, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою раніше, не зникли.
Крім того, колегія суддів враховує підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинувачуваному ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, два з яких є вчинення розбою, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами.
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
З приводу клопотання сторони захисту відносно зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на домашній арешт, колегія суддів вважає, що на теперішній час обвинувачений не надав належних доказів про наявність в нього помешкання, де він буде перебувати на законних підставах в разі зміни йому обраного запобіжного заходу, оскільки зазначене ним житло за адресою : АДРЕСА_2 належить його дружині, з якою, як вказав сам ОСОБА_8 , він перебуває в стані розлучення. Крім того, у попередніх судових засіданнях при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , сторона захисту просила суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, вказуючи місце мешкання матері обвинуваченого, однак викладені доводи ОСОБА_10 в судовому засіданні жодним документом по спливу тривалого часу на даний момент підтверджені не були, у зв`язку із чим, на теперішній час доводи сторони захисту та обвинуваченого не дають суду підстав для зміни обраного запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із триманням під вартою.
Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки ОСОБА_8 під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою до 22.12.2021 року, включно, у зв`язку із чим клопотання сторони захисту, на теперішній час, задоволенню не підлягає.
Разом із тим, пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.
Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально зіставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Відповідно ж до п.5 ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про доцільність визначення застави, у якості альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 80-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 181 600 ( сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених вимогами ч.5 ст.194 КПК України, оскільки саме такий розмір застави відповідатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у разі її внесення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який відносно ОСОБА_9 , суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.
Загальне положеннь щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішеннях у справі "Харченко проти України", "Лабіта проти Італії", згідно з якою розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення.
Згідно положеннь, викладених в рішенні ЄСПЛ "Becciev v. Moldova" , що сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи, а при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням, згідно позиції ЄСПЛ у справі "Биков проти Росії", презумпція залишається за звільненням.

Cудом встановлено, що згідно відповідей начальника філії ДУ "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" в Миколаївській та Одеській областях ОСОБА_13 від 30.09.2021 року (№1624/мл-21) та 25.10.2021 року (№1764/мл-21), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який утримується в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» з 03.07.2017 року, знаходиться на диспансерному обліку в медичній частині СІЗО з діагнозом: ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний НІ. Артеріальна гіпертензія III ст. Ступінь 3. Наслідки ППМК (2020) у вигляді моторної дизартрії та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст. Із анамнезу встановлено, що у 2003 році після оперативного лікування, терміном на 1 рік (на період активного лікування) ОСОБА_9 була встановлена II група інвалідності по загальному захворюванню. На протязі останніх 17 років, звернень щодо продовження (переосвідоцтва) групи інвалідності не було. В 2019 році підготовлені матеріали на МСЕК, але згідно висновків спеціалістів необхідності направлення на МСЕК не було. Рекомендовано амбулаторне лікування за призначенням та нагляд медичними працівниками СІЗО.

04.06.2020 року ОСОБА_9 звернувся до медчастини зі скаргами на погіршення самопочуття, дисфункції мови. Бригадою швидкої медичної допомоги був направлений до нейрохірургічного відділення лікарні швидкої медичної допомоги, де хворому було проведено комп`ютерну томографію головного мозку і був виставлений діагноз: ГПМК по ішемічному типу. Часткова моторна афазія. Висновок: За даними КТ показань до оперативного лікування не виявлено. Рекомендовано направити судинне відділення 1 міської лікарні. Після огляду невропатологом 1 міської лікарні ОСОБА_9 було встановлено діагноз: ішемічний інсульт в басейні лівої СМА, моторна афазія. Лікування в амбулаторних умовах пройшов.

13.08.2021 року було проведено консультацію у лікаря-невропатолога та надано рекомендації. Діагноз: наслідки ГПМК за ішемічним типом. Пансинусит зіву (МРТ 2019, КТ 2020). 28.09.2021 року проведено профогляд пацієнта. Скарги на запаморочення, шаткість при ходьбі. За останні десять місяців 2021 року неодноразово оглядався працівниками Миколаївської міської медичної частини та отримував амбулаторне лікування.

На підставі викладеного, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_9 , а також той факт, що раніше до кримінальної відповідальності він не притягався, має постійне місце мешкання, що підтвердила у судовому засіданні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів приходить до висновку, що міра запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із використанням електронного засобу контролю та забороною обвинуваченому ОСОБА_9 залишати місце свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 та надасть йому змогу виконувати свої процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 177, 178, 181, 182, 194, 199, 331, 201, 350, 370, 372 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0002795, відомості про яке внесено 24.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити частково.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.12.2021 року, із визначенням застави, відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 80-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 181 600 ( сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.
У разі внесення вказаної застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки відповідно до вимог ч.5 ст.194 КПК України :
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) з потерпілими та свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;
- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;
- носити електронний засіб контролю.
У разі порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків обвинуваченого з явки за першою вимогою слідчого, прокурора чи суду, або не повідомлення ним про зміну місця свого проживання слідчому, прокурору чи суду, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у доход держави, та вирішено питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.
У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0002795, відомості про яке внесено 24.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із використанням електронного засобу контролю, строком на два місяці та забороною обвинуваченому ОСОБА_9 залишати місце свого фактичного мешкання пза адресою: АДРЕСА_4 .
Обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити з-під варти негайно в залі суду.
На підставі ч. 5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не залишати цілодобово місце свого проживання;
- утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) з потерпілими та свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 положення ч.5 ст.181 КПК України, а саме: працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що у разі порушення умов домашнього арешту до них буде застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для виконання негайно надіслати до ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3