провадження №: 1-кс/752/377/22
У Х В А Л А

27.01.2022 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002039, відомості щодо якого 13.03.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, про скасування арешту, -

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому адвокат просить скасувати арешт з майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2021 (справа № 752/17334/20; провадження №1-кс/752/6983/21), у кримінальному провадженні №0002039, відомості щодо якого 13.03.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме з транспортного засобу - автомобіля марки «Jaguar», модель «XE», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування поданого клопотання представник власника майна зазначила, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві перебуває вказане кримінальне провадження, в рамках якого було накладено арешт на вищевказане майно. При цьому, у вказаному кримінальному провадженні відпала потреба у накладеному арешті, оскільки після накладення арешту було зібрано докази, які підтверджують непричетність власника майна до вчиненого кримінального правопорушення, тобто яка не є підозрюваною. Крім того, після накладення арешту представники органу досудового розслідування не проводили з арештованим транспортним засобом жодних слідчих чи процесуальних дій, а тому вказаний транспортний засіб не можливо визнати речовим доказом, оскільки в силу ст. 98 КПК України не містить будь-яких даних про обставини вчиненого кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, будь-яких заяв про розгляд клопотання за їх відсутність до слідчого судді не надходило.

Власник майна та його представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином. Однак, представником власника майна адвокатом ОСОБА_4 подана заява про розгляд клопотання за її відсутності.

Слідчий суддя, вивчивши вказане клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, а також документи на підставі яких прийнято судове рішення про накладення арешту майна, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити вказане клопотання, виходячи з наступного.
Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 16.09.2021, задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке було вилучено 17.08.2021 під час обшуку, а саме на вищевказаний транспортний засіб, який на праві власності належить ОСОБА_3 та яким користувався ОСОБА_7 , з метою збереження речових доказів.

У вказаному кримінальному провадженні встановлено, що на території м. Києва та Київської області діє організована злочинна група осіб, яка попередньо об`єдналась з метою особистого збагачення від незаконного виробництва, виготовлення, придання, зберігання, перевезення з метою збуту, та збуту психотропних речовин «Амфетамін» та «альфа PVP», а також особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс» в особливо великих розмірах.

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 18.08.2021, вищезазначений транспортний засіб визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя у своїй ухвалі зазначила, що арешт накладається з метою забезпечення збереження майна, оскільки існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, використання, перетворення, передачі цього майна.

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

При цьому, слідчим судом встановлено, що вказаний транспортний засіб використовується виключно його власником ОСОБА_3 для своїх соціальних потреб і жодним чином не причетна до вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, використання, перетворення, передачі цього майна.

Крім того, слідчий суддя вважає вищевказану постанову такою, що прямо порушує засади кримінального провадження визначені п. п. 1, 2, 9 ч. 1 ст. 7 КПК України (верховенство права, законність, недоторканість права власності) і свідчить про зловживання слідчим своїм службовим становищем та відсутність належного процесуального керівництва з боку прокурора.

В матеріалах, на підставі яких прийнято судове рішення про накладення арешту на вищезазначене майно, відсутні належні та допустимі докази, в силу ст.ст. 85, 86 КПК України, про те, що вищевказане майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом або отримане внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що транспортний засіб, на яке слідчий просив накласти арешт, в конкретному кримінальному провадженні не відповідає критеріям визначеними статтею 98 КПК України, а тому не може бути речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (від 07.02.2014 року), визначено, що відносно осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про накладення арешту на їх майно.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваною.

З огляду на викладене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Разом з цим, слідчим суддею встановлено, що власник вказаного транспортного засобу не є підозрюваним або обвинуваченим у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, процесуальні та слідчі дії з транспортним засобом не проводяться, а подальший арешт майна є неспівмірним втручанням у право власності ОСОБА_3 .

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що арешт накладено на вказане майно необґрунтовано, оскільки власник зазначеного транспортного засобу не є підозрюваною або обвинуваченою у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, процесуальні та слідчі дії з вищевказаним майном не проводяться, подальший арешт майна є неспівмірним втручанням у право власності ОСОБА_3 , а тому клопотання представника власника майна про скасування арешту з майна, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002039, відомості щодо якого 13.03.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт з майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2021 (справа № 752/17334/20; провадження №1-кс/752/6983/21), у кримінальному провадженні №0002039, відомості щодо якого 13.03.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме з транспортного засобу - автомобіля марки «Jaguar», модель «XE», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_3 .

Повернути транспортний засіб - автомобіль марки «Jaguar», модель «XE», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 власнику майна ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання слідчим суддею та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1