Справа № 522/3714/21
Провадження №1-кп/522/1258/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001208 від 09.07.2020 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеса, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 у невстановлений час, у невстановленому місці, а також у невстановлений спосіб придбав без передбаченого законом дозволу гладкоствольну короткоствольну вогнепальну зброю - перероблені саморобним способом пістолети, які без передбаченого законом дозволу носив при собі.
08.07.2020 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи біля будинку №8, розташованого по вулиці Пастера в місті Одесі, побачивши співробітників Національної Гвардії України, які здійснюючи охорону громадського порядку наближались в його сторону, з метою уникнення кримінальної відповідальності, викинув придбані без передбаченого законом дозволу перероблені стартові пістолети на землю.
09.07.2020 рокув ході огляду слідчо-оперативною групою Портофранківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області місця події: ділянки місцевості, яка розташована біля входу в парадну будинку № 8 по вулиці Пастера в місті Одесі, виявлено та вилучено: пістолет марки «Ekol», моделі: «Р 29 Rev II», № НОМЕР_1 , та пістолет марки «Kora Brno», № НОМЕР_2 .
Встановлено, що пістолет марки «Ekol», моделі: «Р 29 Rev II», № НОМЕР_1 , у зв`язку із наявністю в його конструкції, внесених саморобним способом, незворотних конструктивних змін у вигляді видалення передньої частини первинного ствола в каналі якого містився захисний елемент, призначений для запобігання проходженню крізь нього (канал ствола пістолета) сторонніх предметів, в тому числі метальних снарядів (куль, картечі, тощо), виточення у передній частині залишку первинного ствола внутрішньої гвинтової різьби із вкрученням у неї саморобного ствола, із наскрізним, гладким каналом, внутрішнім діаметром 6,6 мм., що не містить будь-яких захисних елементів, призначених для запобігання проходженню крізь канал ствола пістолета сторонніх предметів, в тому числі метальних снарядів (картечі, тощо) та заглушення газовідвідного отвору, розміщеного у правій бічній поверхі залишку ствола пістолета, відносить до категорії нестандартної гладкоствольної короткоствольної вогнепальної зброї.
Пістолет марки «Ekol», моделі: «Р 29 Rev II», № НОМЕР_1 , придатний для неодноразового проведення пострілів патронами роздільного спорядження, які складаються з стандратних шумових патронів калібру 9 мм. Р.А.К. та кулі сферичної форми, виготовленої з металу сірого кольору, що не притягається магнітом, діаметром до 6,6 мм., або унітарними патронами аналогічного комплектування, із забезпеченням стріляним метальним снарядам вказаних патронів питомої кінетичної енергії, достатньої для нанесення тілу людини тяжких тілесних ушкоджень та смертельних проникаючих поранень.
Встановлено, що пістолет марки «Kora Brno», № НОМЕР_2 , у зв`язку із збільшенням діаметру каналу ствола та камору барабану, є короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю.
Пістолет марки «Kora Brno», № НОМЕР_2 , у зв`язку із змінами, які внесені саморобним способом, придатний для проведення неодноразових пострілів патронами кільцевого запалювання калібру 5,6 мм. та калібру 4 мм.
Гладкоствольну короткоствольну вогнепальну зброю - перероблені саморобним способом пістолети: марки «Ekol», моделі: «Р 29 Rev II», EPR-17010104, та марки «Kora Brno», № НОМЕР_2 , ОСОБА_3 у невстановлений час, у невстановленому місці, а також у невстановлений спосіб, придбав без передбаченого законом дозволу та без передбаченого законом дозволу носив при собі.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за кваліфікуючими ознаками: носіння, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердив обставини, за яких він скоїв кримінальне правопорушення, та показав, що він дійсно 08.07.2020 року, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , побачивши співробітників Національної Гвардії України, які здійснюючи охорону громадського порядку наближались в його сторону, з метою уникнення кримінальної відповідальності, викинув придбані без передбаченого законом дозволу перероблені стартові пістолети на землю.
Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком два роки.
Під час судового засідання встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду.
З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України за кваліфікуючими ознаками: носіння, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно з досудовою доповіддю служби з питань пробації існує середня ймовірність вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин.
В свою чергу, ОСОБА_3 є раніше несудимою особою в силу ст. 89 КК України, а також те, що обвинувачення складається з одного епізоду.
У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.
Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.
Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на 3 (три) роки, та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.
У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 23.09.2020 року (справа №522/11265/20, провадження №1-кс/522/10444/20), так як у подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба.
Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи зброї від 20.08.2020 року №626-Б у сумі 980,70 грн. (дев`ятсот вісімдесят гривень 70 коп.), та експертизи зброї від 26.08.2020 року №628-Б у сумі 1307,60 грн. (одна тисяча триста сім гривень 60 коп.).
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судової експертизи зброї від 20.08.2020 року №626-Б у сумі 980,70 грн. (дев`ятсот вісімдесят гривень 70 коп.), та експертизи зброї від 26.08.2020 року №628-Б у сумі 1307,60 грн. (одна тисяча триста сім гривень 60 коп.).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 23.09.2000 року (справа №522/11265/20, провадження № 1-кс/522/10444/20), а саме: на 2 предмети, зовні схожі на пістолети, а саме револьвер «Kora Brno 4mm» № НОМЕР_2 , із трьома набоями до нього, запакований у поліетиленовий пакет №7078793 та пістолет «Ekol P-29 Rev-2» № НОМЕР_1 , із набоями до нього у кількості 8-ми штук, запакований у поліетиленовий пакет №7078784.
Речові докази: револьвер «Kora Brno 4mm» № НОМЕР_2 , із трьома набоями до нього; пістолет «Ekol P-29 Rev-2» № НОМЕР_1 , із набоями до нього у кількості 8-ми штук, - знищити.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1