Дата документу 22.02.2022
Справа № 334/1029/22
Провадження № 1-кс/334/270/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника потерпілої ОСОБА_5 ,
заінтересованої особи ОСОБА_6 ,
адвоката заінтересованої особи ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про арешт майна у кримінальному провадженні №0000378 від 16.02.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України
установив:
До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні. Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000378 від 16.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.02.2022 приблизно о 13 годині 29 хвилин надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , про те, що невстановлена особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, шахрайським шляхом, а саме шляхом зловживання довірою заволоділа належним їх транспортним засобом, чим спричинила матеріальну шкоду (ЖЕО 4857)
Так, 16.02.2022 у період часу з 14 години 07 хвилини по 14 годину 25 хвилин, було проведено огляд місця події, а саме відкритої ділянки місцевості за адресою: м. Запоріжжя пр. Соборний буд. №187, координати: широта - НОМЕР_1 , довгота - НОМЕР_2 . В ході огляду місця події було вилучено:
- автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «TOUAREG» з д.н.з. НОМЕР_3 в кузові сірого кольору, С/N: НОМЕР_4 ;
- технічний паспорт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «TOUAREG» в кузові сірого кольору С/N: НОМЕР_4 .
В ході досудового розслідування в якості потерпілої було допитано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У нього у володінні, окрім інших, був автомобіль марки «VW», моделі «Touareg», 2012 року випуску, у кузові сірого кольору, номер державної реєстрації НОМЕР_5 . Вказаний автомобіль вона з чоловіком придбали за власні кошти у сумі 60 000 доларів США у 2012 року. Особливих прикмет не має. Приблизно у червні 2020 року, згідно права на спадщину, отримала вказаний автомобіль у власне користування та переоформила на себе. Її чоловік помер у результаті отриманих травм через дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). Попередньо він приблизно протягом півроку знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні за місцем мешкання. Поки він лікувався, їй зателефонував знайомий чоловіка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою дізнатись, що трапилось із чоловіком. У подальшому розповіла про ДТП тому він почав словесно підтримував, казавши, що все буде добре та що на нього можна покластися. Після того, як чоловік помер, ОСОБА_9 попросив продати йому автомобіль, на якому чоловік потрапив у ДТП, а саме автомобіль марки «Toyota», моделі «Prius», вік випуску не пам`ятаю, у кузові відтінку «сірий металік». Вказаний автомобіль у пошкодженому стані, а саме побите праве крило. Вона домовилась із ОСОБА_6 на розстрочці у суму 8 000 доларів США. У подальшому вона офіційно переоформила на ОСОБА_6 вказаний автомобіль,. Це трапилось приблизно у період серпня-вересня 2020 року. Оплату він пообіцяв виплачувати частками по можливості. Протягом того часу, як її чоловік знаходився у лікарні та після його смерті автомобіль, марки «VW» знаходився на території місця мешкання.
Далі, приблизно у листопаді 2020 року, хотіла порадитись із ОСОБА_6 з приводу того, що покупець із м. Києва запропонував продати автомобіль, марки «VW», за 18 500 доларів США, однак ОСОБА_6 сказав, що зможе продати вказаний автомобіль у м. Запоріжжя за 25 000 доларів США протягом трьох місяців. На це вона погодилась та віддала йому страховий поліс за 2019-2020 рр., технічний паспорт на транспортний засіб на її ім`я, номер якого не пам`ятаю, та єдиний ключ від автомобіля. Далі, ОСОБА_6 одразу сів на автомобіль та поїхав, начебто, до м. Запоріжжя. Приблизно протягом півроку, декілька разів на місяць, вона то зв`язувались по мобільному зв`язку із ОСОБА_9 , то він сам приїжджав до неї додому. Він розказував про те, що покупців вже знайшов та скоро її продасть. Востаннє вона зустрічались із ОСОБА_6 приблизно у середині квітня 2021 року, коли він розповів про те, що 07 квітня 2021 року він розрахується з нею. Починаючи з 07 квітня 2021 року, почала телефонувати йому, однак він то не піднімає слухавку, то відповідає та каже, що занятий та зателефонує мені пізніше, після чого не передзвонює. На початку червня 2021 року поштою надійшов конверт від ГУК у Дніпропетровській області із постановою про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 296192879 до повідомлення серії ІД № 00350980 від 19 травня 2021 року. (копію постанови долучаю) Оглянувши цю постанову я зрозуміла, що автомобілем, марки «VW» було порушено абз 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 № 1342 та, ураховуючи те, що вона фактичний власник, їй необхідно сплатити штраф 200 гривень. Правопорушення було скоєно за адресою: м. Дніпро, вул. Чкалова, між буд. 12 та 12-А. З цього вона вирішила, що ОСОБА_9 користується автомобілем у власних потребах. У подальшому додзвонившись ОСОБА_9 та у ході спілкуванні він пояснив, що неправильно припаркувався та вже самостійно виплатив штраф. Крім цього, запитала, коли він продасть мій автомобіль, на що він відповів, що скоро. Через декілька днів, їй зателефонувала дружина ОСОБА_9 ОСОБА_10 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Вона сказала, що ОСОБА_9 заарештували, у неї в квартирі проводили обшук та що його вивезли до СІЗО м. Львів. Також, вона у повідомлені показала копію ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львів, яку їй залишили, згідно якої я зрозуміла, що на автомобілі фактично скоювали злочин. Далі стало відомо, що на даний час ОСОБА_6 перебуває на волі, оскільки його випустили з-під варти під заставу та що 16.02.2022, на 12:00 призначено засідання за його участі у слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_11 з приводу його кримінального провадження. Для цього, вона прибула у зазначений час до Ленінського районного суду міста Запоріжжя, розташованого по вул. Незалежної України 1/2, разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 ( НОМЕР_6 ). Прибувши, побачила як на її автомобілі, марки «VW» приїхав ОСОБА_9 та, як стало відомо, його адвокат в рамках справи. Підійшовши до ОСОБА_6 запитала з приводу автомобіля, однак він сказав, що він мене не знає та що я божевільна. Тоді, я сказала, що зателефоную до оператора служби «102», тоді його адвокат сказав «Валим!», після цього ОСОБА_9 та адвокат сіли до вказаного автомобіля та поїхали у напрямку ДніпроГЕСу. У подальшому вона сіла до автомобіля з працівниками патрульної поліції та поїхали за ним та, приблизно навпроти буд. 230 по пр. Соборному, їх було зупинено. Крім цього, коли в нього попросили посвідчення, він продемонстрував технічний паспорт на вказаний автомобіль на ім`я його тещі ОСОБА_13 . Далі, ОСОБА_6 почав пояснювати, що я йому продала цей автомобіль та що він виплатив повністю його вартість. Раніше ОСОБА_9 користувався наступними номерами мобільних телефонів: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 . Крім цього, у нього раніше було багато номерів та зараз десь є ще декілька номерів, однак надати їх на даний час не можу.
У зв`язку із викладеними обставинами просить суд накласти арешт на вилучене майно, як на речовий доказ.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив суду, що він дійсно давно знайомий із ОСОБА_4 і її померлим чоловіком. Він вказав на те, що придбав у ОСОБА_4 два автомобілі «VOLKSWAGEN» модель «TOUAREG» та «TOYOTA» модель «PRIUS» ще у листопаді 2019 року за усною домовленістю. За цією ж домовленістю обидва автомобілі він придбав у розстрочку, і частину грошей (за його твердженням) 18 000 доларів США відав ще у листопаді 2019 року. В подальшому він повністю розрахувався із ОСОБА_14 за автомобілю: частину грошей він перерахував на її банківську картку, а частину віддав готівкою. При цьому будь-яких розписок вони із ОСОБА_4 не складали.
Після смерті ОСОБА_15 . ОСОБА_6 допоміг ОСОБА_4 оформити спадщину на автомобілі та отримав від ОСОБА_4 довіреність на управлінням автомобілем «Volkswagen». Вказана довіреність була видана ще 26.06.2020 року.
Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтримували відносини, він продовжував їй допомагати та не уникав спілкування із нею. У 2021 році він за довіреністю, яка була видана ОСОБА_4 здійснив перереєстрацію автомобілю «Volkswagen» на свою тещу ОСОБА_16 .
За твердженням ОСОБА_6 16.02.2022 року він дійсно зустрівся із ОСОБА_4 біля приміщення суду, проте він не називав її божевільною і не уникав спілкування. Натомість ОСОБА_4 висловила до нього вимогу сплатити додатково 2000 доларів США за автомобіль, які є «пенею» за надто довгий розрахунок здійснений ним до цього. ОСОБА_6 відмовився це роботи, оскільки такої домовленості раніше не було, у зв`язку із цим і виник конфлікт.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що вона продала ОСОБА_6 автомобіль «TOYOTA» модель «PRIUS» у розстрочку, а автомобіль «VOLKSWAGEN» модель «TOUAREG» вона доручила йому продати третій особі, з цією метою вона видала ОСОБА_6 довіреність на автомобіль. При цьому, за твердженням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 мав продати автомобіль протягом трьох місяців.
В чергове ОСОБА_6 пообіцяв їй повністю розрахуватись за автомобіль «VOLKSWAGEN» до 07.04.2021 року, проте не зробив цього. У травні 2021 року дружина ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_4 про те, що він ув`язнений до Львівського СІЗО.
На запитання слідчого судді: чому вона, достеменно знаючи, що особа, якій вона доручила здійснити продаж автомобілю не зможе найближчим часом це зробити, адже він перебуває у СІЗО, і при цьому знаючи де знаходиться автомобіль, не забрала своє майно, ОСОБА_4 не відповіла.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Так, згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим суддею встановлено, що автомобіль «VOLKSWAGEN» модель «TOUAREG» був добровільно переданий ОСОБА_4 ОСОБА_6 , також вона видала на ім`я останнього довіреність на розпоряджання та користування цим майном. На даний час автомобіль вже належить третій особі ОСОБА_13 . Будь-яких вимог стосовно відшкодування шкоди (цивільного позову або ж навіть заяви про намір подати такий позов) на даний час не заявлено. Жодних експертиз із залученням вилученого автомобілю органи досудового слідства так само не мають наміру проводити.
За твердженням потерпілої автомобіль вона передала для продажу. На даний час автомобіль оформлений на іншу особу, тобто певний правочин відчуження укладено.
Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
За змістом положень статей 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність визначених статтею 170 КПК України правових підстав для арешту майна ОСОБА_13 .
Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про арешт майна у кримінальному провадженні №0000378 від 16.02.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.
Резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22.02.2022 року.
Повний текст ухвали складено 23.02.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1