Дата документу 12.10.2021 Справа № 335/2450/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/2450/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1642/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Енергодар, Запорізької області, громадянки України, яка має середню освіту, офіційно не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення - (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відео конференції EASYCON,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 листопада 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати щодо ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою з лютого 2021 року.
Продовжуючи ОСОБА_6 найсуворіший запобіжний захід, суд вказав в ухвалі, що «вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення», проте, чим саме сторона обвинувачення, на думку суду, довела існування вказаних ризиків, в ухвалі не зазначено.
Проте, на думку сторони захисту, висновок про існування вказаних ризиків суперечить фактичним обставинам.
Висновок про ризик незаконного впливу на потерпілу спростовується тим, що з часу початку досудового розслідування 15 листопада 2020 року по час затримання -17 лютого 2021 року - за 3 місяці, які ОСОБА_6 перебувала на волі і мала змогу впливати на потерпілу, вона жодного разу це не зробила. Станом на теперішній час потерпіла та всі свідки допитані.
Ризик вчинення іншого кримінального злочину стороною обвинувачення жодним доказом недоведений, крім того, ОСОБА_6 раніше не судима, під час досудового розслідування до свого затримання також інших злочинів не вчиняла.
Обвинувачена ОСОБА_6 має місце проживання, місце реєстрації, має сім`ю: проживає з матір`ю, сестрою та племінниками, має позитивну характеристику.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002468 від 15 листопада 2020 року.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 березня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 09 березня 2021 року до 07 травня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 червня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 серпня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 серпня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08 жовтня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
У судовому засіданні відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .
Прокурор зазначила про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, ризики, які були встановлені під час обрання та продовження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та незаконного впливу на потерпілу, не змінилися та продовжують існувати. Інший будь-який більш м`який запобіжний захід, а ніж тримання під вартою не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків. З урахуванням зазначеного, прокурор просила суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_10 , заперечували проти продовження дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти продовження дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинувачену ОСОБА_6 , її захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши, що обвинувачена переховувалась від органу досудового розслідування, окрім того, потерпіла зазначила, що родичі ОСОБА_6 та сама ОСОБА_6 телефонували їй, що підтверджує ризик впливу з боку обвинуваченої на потерпілу, провадження не розглянуто, оскільки сторона захисту затягує судовий розгляд;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , доводи її захисника, іншого обвинуваченого, його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілу у цьому кримінальному провадженні, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованому їй правопорушенні, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. Обвинувачена ОСОБА_6 не працює та не має постійного джерела доходу, на стадії досудового розслідування була оголошена у розшук.
Судовий розгляд кримінального провадження триває.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останньої вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченої, характер та ступінь тяжкості інкримінованого останній правопорушення його фактичні обставини, суворість можливого покарання.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням викладеного, в т.ч. фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченої, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Судової тяганини з наявних матеріалів не убачається, як встановлено при апеляційному розгляді, судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Ці висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані з наданням відповідних доказів.
Посилання сторони захисту на те, що обвинувачена раніше не судима та має місце проживання, місце реєстрації, має сім`ю: проживає з матір`ю, сестрою та племінниками, має позитивну характеристику (на що звертає увагу сторона захисту), на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення її належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Дані про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 листопада 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4