Провадження № 11-кп/824/1858/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , до 19 березня 2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000232 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.3 ст.258, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 19 березня 2022 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд залишив поза увагою безпідставність заявлених прокурором ризиків, оскільки ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано прокурором лише беззаперечною, на його думку, винуватістю ОСОБА_8 та гіпотетичним покаранням, яке передбачено за вчинення кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України. Крім того, зазначає, що ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на свідка ОСОБА_10 є безпідставним.
Крім цього захисник вказує на те, що стан здоров`я ОСОБА_8 постійно погіршується, з огляду на наявність хронічних хвороб, похилий вік та прояви наслідків його катування під час його затримання та конвоювання для проведення слідчих дій, а забезпечити належне та повноцінне лікування ОСОБА_8 можливо лише поза межами установ попереднього ув`язнення.
Також, захисник вказує на наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, які виражаються у наявності у нього доньки та перебуванні у зареєстрованому шлюбі. Крім того, зазначає, що до суду неодноразово зверталися, в тому числі і народні депутати України, із заявами про передачу їм на поруки ОСОБА_8 , що також вказує на міцність його соціальних зв`язків.
Заслухавши доповідь судді,пояснення захисника, на підтримку вимог та доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , з урахуванням доводів сторони обвинувачення щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обставин вчинення злочинів, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який згідно обвинувального акту обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких можливе покарання до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на свідка та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в матеріалах провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, та вмотивовано зазначено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, ступінь яких не зменшився, а тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність заявлених прокурором ризиків у даному кримінальному провадженні, з огляду на наступне.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні, в тому числі, двох особливо тяжких злочинів, які мають високий рівень суспільної небезпеки не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, а також тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушенні та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшились та продовжують існувати, а також виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.
Доводи захисника про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків були належним чином перевірені судом першої інстанції, з приводу чого суд дійшов вірного висновку про те, що наявність сталих соціальних зв`язків, які полягають у наявності у обвинуваченого повнолітньої доньки, дружини та місця проживання, не є співмірними з ризиками, які на даний час продовжують існувати.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що медична документація обвинуваченого ОСОБА_8 не містить жодних відомостей, які б свідчили про неможливість перебування останнього під вартою, а зі змісту даної документації слідує, що обвинуваченому надається належна медична допомога, відтак колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника про неврахування судом стану здоров`я обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисник в поданій апеляційній скарзі та прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому враховано всі дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, досліджено належним чином всі матеріали провадження та в ухвалі докладно наведено мотиви прийняття відповідного рішення.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 19 березня 2022 року включно- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: