КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 939/1989/20 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/6468/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
30 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
- комбайн «John Deere 9650», р/н НОМЕР_1 , 2001 року випуску, з навісним обладнанням у вигляді кукурудзяної жатки, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ТОВ «Хавестер»,
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України.
Апелянт вказує на те, що в ході досудового розслідування, знайшов своє підтвердження факт самовільного зайняття вищевказаної земельної ділянки.
Таким чином, встановлено наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.
Твердження про те, що накладення арешту на земельну ділянку, що належить Бородянській селищній раді перешкоджатиме останній у реалізації її прав на цю земельну ділянку не знаходить свого підтвердження, оскільки на даний час відсутні відомості, щодо наміру її передачі Бородянською селищною радою у власність чи користування будь-яким фізичним та юридичним особам та судом даний факт взагалі не встановлювався.
Крім того, відмовляючи в накладенні арешту на автомобільну техніку слідчий суддя в своєму рішенні взагалі не обґрунтувала підстави такої відмови, констатувавши лише такий факт в резолютивній частині рішення.
На даний час досудове розслідування кримінального провадження триває, оскільки не проведено усіх необхідних слідчих дій, спрямованих на виконання завдань кримінального провадження, зокрема, не проведено відповідних експертиз, не отримано документів щодо законності діяльності ТОВ «АГРОБІОСТАНДАРТ».
Разом із тим, відмова у накладенні арешту на вилучене майно надасть змогу здійснити незаконні дії щодо речового доказу, зокрема збирання, приховування, відчуження урожаю, що в свою чергу є одним із доказів незаконного зайняття та обробітку землі.
Крім того, незаконне відчуження урожаю перешкодить в подальшому відшкодувати шкоду, завдану незаконними діями ТОВ «АГРОБІОСТАНДАРТ» законним власникам землі та забезпечення заявленого в подальшому цивільного позову з метою відшкодування завданих збитків.
Тобто, не накладення арешту порушує завдання кримінального провадження, визначені ст. 2 КПК України щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
В судове засідання власники майна не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, яку він підтримав з наведених в ній підстав та просив задовольнити її в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа самовільно, протиправно, тобто, не маючи права володіння, користування чи розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які розташовані в межах Новокорогодського старостинського округу (колишня Дмитрівська сільська рада) Бородянської селищної ради, зайняла дані земельні ділянки, які є комунальною власністю територіальної громади, засіявши їх рослинами кукурудзи.
Так як дана земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій, а наявні на ній посіви кукурудзи є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, та будуть використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то за постановою дізнавача від 06 вересня 2021 року така земельна ділянка та насадження кукурудзи на ній визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.
Оскільки вказана техніка, яку використовувало ТОВ «Агробіостандарт» для збору урожаю на самовільно зайнятій земельній ділянці, відповідає критеріям ст.98 КПК України, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди, буде використана як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, то за постановою дізнавача від 16 жовтня 2021 року така техніка визнана речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.
18.10.2021 прокурор у кримінальному провадженні начальник Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернулась до слідчого судді Бородянського районного суду Київської області, з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з насадженнями кукурудзи, площею 28,5566 га, яка є комунальною власністю територіальної громади Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області, розташована в межах Новокорогодського старостинського округу (колишня Дмитрівська сільська рада) за межами населеного пункт с. Озерщина Бучанського району Київської області поблизу провулку Шевченка та межує із земельними ділянками, що мають кадастрові номери:
- комбайн «John Deere 9650», р/н НОМЕР_1 , 2001 року випуску, з навісним обладнанням у вигляді кукурудзяної жатки, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ТОВ «Хавестер»,
На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор послався на те, що вказана земельна ділянка є комунальною власністю Бородянської селищної ради, яка, як належний її розпорядник, жодних розпоряджень щодо цієї земельної ділянки не приймала, у зв`язку із самовільним зайняттям даної земельної ділянки до Бородянської селищної ради не надходять кошти за користування землею, слідчі дії у кримінальному провадженні на даний час спрямовані на встановлення та притягнення до відповідальності осіб, які вчинили вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 197-1 КК України, то з метою проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, запобігання можливості їх приховування, знищення, відчуження, а також з метою їх подальшого використання для підтвердження обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, просив накласти арешт на вказану земельну ділянку з насадженнями кукурудзи та на виявлену на ній сільськогосподарську техніку.
20.10.2021 ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні даного клопотання прокурора.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що прокурором у клопотанні у повній мірі не доведено наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, необхідності накладення арешту на вищевказану земельну ділянку з насадженнями кукурудзи на ній та на зазначену техніку, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, то, враховуючи, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, зважаючи на наслідки до яких може призвести накладення арешту на вказане майно, одним з яких є псування сільськогосподарської культури, що, в свою чергу суперечить завданням арешту майна, а також на те, що зазначена земельна ділянка є несформованою, перебуває у комунальній власності Бородянської селищної ради, накладення арешту на таку земельну ділянку перешкоджатиме останній, як розпоряднику цієї земельної ділянки, у реалізації прав на цю землю, тому, забезпечуючи справедливу рівновагу між суспільним інтересом і правомірною метою з одного боку та вимогами охорони фундаментальних прав особи з другого, підстав для задоволення клопотання не вбачав, у зв`язку з чим вважав за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано пояснення прокурора та власників майна, досліджено матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
А також враховано, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, та враховано, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, зважаючи на наслідки до яких може призвести накладення арешту на вказане майно, одним з яких є псування сільськогосподарської культури, що в свою чергу суперечить завданням арешту майна.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Враховуючи зазначене колегія суддів вважає посилання апелянта на те, що слідчий суддя відмовляючи в накладенні арешту на автомобільну техніку не обґрунтувала підстави такої відмови, а лише констатувавши такий факт в резолютивній частині рішення,безпідставними. Оскільки як вбачаться зі змісту оскаржуваної ухвали слідчий суддя встановив, що прокурором у клопотанні у повній мірі не доведено наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
З огляду на зазначене, вказані в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з викладеними у ній доводами без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4