справа № 208/1468/20
№ провадження 1-кс/208/1664/21
УХВАЛА
Іменем України

24 вересня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника арбітражного керуючого ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, -

встановив:

Арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, яким просив прийняти клопотання про скасування арешту майна до розгляду та скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 24.09.2020 у справі №208/1468/20 частково, а саме: скасувати арешт на комплекс будівель та споруд асфальтобетонного заводу (реєстраційний номер 20), загальна площа 178,9 м , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власник ПП «УкрАгроЗахід» (), а саме: будівлю котельні (літера «Б-1»), будівлю ваги-платформи (літера «В-1), трансформаторний кіоск (літера «ТП») та залізничний шляховий під`їзний тупик (літера № 1).

В обґрунтування якого зазначив, що підставою його звернення є те, що він як арбітражний керуючий, призначений ліквідатором Приватного Підприємства «УкрАгроЗахід» згідно до Ухвали Господарського суду Рівненської області від 11.12.2020 року у справі № 918/1244/15 про банкрутство Підприємства, у відповідності до прав, наданих приписом пункту 1 частини першої статті 12 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо права звернення до суду загальної юрисдикції, приписами абзаців другого та шостого частини першої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо виконання функцій з управління та розпорядження майном Підприємства і повноважень керівника Підприємства, та частини першої статті 174 КПК України, щодо права заявити клопотання про скасування арешту майна, у відповідності до приписів аб. 3 ч. 1 і ч. 2 ст. 174 КПК України.

Ліквідатор Підприємства, як особа, яка за приписом частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства виконує функції з управління та розпорядження майном Підприємства, вважає, що арешт майна, накладений Ухвалою, може бути скасований №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України частково з огляду на наступне.

Заявник зазначає, що ПП «УкрАгроЗахід» не є особою віднесеною до категорії осіб, які повинні нести відповідальність за скоєний кримінальний злочин, а тому має право вільно розпоряджатися своїм майном, що є підставою для скасування майна власником якого є ПП «УкрАгроЗахід».

Своє звернення саме до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, заявник обґрунтовував тим, що кримінальне провадження згідно до витягу з ЄРДР станом на час ухвалення про арешт майна, знаходилось у провадженні органу досудового розслідування, а саме СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, та що процесуальне керівництво здійснювалося прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури.

Враховуючи зазначені підстави, клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду клопотання арбітражним керуючим ОСОБА_3 підтримано клопотання з зазначених в ньому підстав, та заявник наполягав на тому, що розгляд клопотання повинен відбутися саме слідчим суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, як суду в якому прийнято було рішення про накладення арешту на майно в межах даного кримінального провадження.

Прокурор та слідчий, в судове засідання не прибули.

Прокурором станом на 23.09.2021 року подано заяву згідно до якої прокурор просив прийняти рішення щодо залишення клопотання без розгляду за його відсутності. Та заявив про залишення клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, з підстав того, що кримінальне провадження перебуває у провадженні Слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області, що територіально підсудне Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська, долучив до заяви витяг з ЄРДР станом на 23.09.2021 року, Постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 17.02.2021 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, якою доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002360 від 21.12.2019 року за ч. 4 ст. 190 КК України слідчому управлінню Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, з направленням матеріалів кримінального провадження заступнику начальника начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для організації подальшого досудового розслідування.

В судовому засіданні, заслухав заявника арбітражного керуючого ОСОБА_3 , дослідив підстави та обґрунтування заявленого клопотання про скасування арешту майна, та вирішуючи питання щодо підсудності даного клопотання слідчому судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, приходжу до наступного.

Частиною 1 ст. 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, - ч. 2 ст. 1 КПК України.

П. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України - слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Ч. 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Та що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, - ч. 6 ст. 9 КПК України.

Як встановлено в ході розгляду матеріалів за клопотанням арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, встановлено що за наслідком звернення із клопотанням слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.09.2020 року (справа № 208/1468/20 провадження № 1-кс/208/1601/20) - клопотання було задоволено частково, а саме: накладено арешт на комплекс будівель та споруд бази асфальтобетонного заводу (реєстраційний номер 20), загальна площа 178,9 м2, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Божедарівка (попередня назва смт Щорськ), вул. Первомайська, будинок 1-в, власник ПП «Украгрозахід» (), а саме на: будівлю котельні, 1, Б; будівлю ваги-платформа, 1, В; трансформаторний кіоск, ТП; залізничний шляховий під`їзний тупик, 1, а також на комплекс будівель та споруд цеху по виробництву тукосумішей (реєстраційний номер 21183972), загальна площа 1931,7 м2, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Божедарівка (попередня назва смт Щорськ), вул. Первомайська, будинок 1-е, власник ТОВ «Укртехнофос» (), тимчасово, на час накладення арешту, заборонив власнику майна - розпорядження та відчуження арештованим майном до скасування арешту у встановленому законом порядку. В іншій частині клопотання було відмовлено. Виконання ухвали про арешт майна було покладено на слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 ..

Тобто на час прийняття рішення щодо арешту майна слідчим суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, а саме станом на 24.09.2020 року, підслідність кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, віднесена до СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Як встановлено на час розгляду клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, підслідність даного кримінального провадження змінена Постановою про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 17 лютого 2021 року, яка винесена заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , згідно до якої доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002360 від 21.12.2019 року за ч. 4 ст. 190 КК України слідчому управлінню Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, з направленням матеріалів кримінального провадження заступнику начальника начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для організації подальшого досудового розслідування.

А тому на час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування кримінального провадження № 0002360 від 21.12.2019 року за ч. 4 ст. 190 КК України є управління Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, яке знаходиться за адресою - вулиця Троїцька, 20А, Дніпро, Дніпропетровська область, 49101, що також підтверджено витягом з ЄРДР за даним провадженням станом на 23.09.2021 року.

Таким чином Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області не є судом, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно до правової позиції викладеної в Ухвалі Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2020 року у справі № 643/7609/20 провадження № 51-2437впс20, зазначене наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тому, слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Такий висновок узгоджується й з позиціями Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 22.04.2020 року у справі № 487/7605/19 (№ 51-1901впс20) та від 13.05.2020 року у справі № 643/7208/20 (№ 51-2272впс20).

Згідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ) «Стосовно визначення територіальної підсудності розгляду клопотань про забезпечення заходів кримінального провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Що органом досудового розслідування є не слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить цей слідчий підрозділ.

Отже, фактичне місцезнаходження структурного підрозділу не є визначальним фактором для вирішення питання щодо місця розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого підрозділу, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Також згідно до Рішення Вищої Ради Правосуддя Третьої дисциплінарної плати від 09.12.2020 року № 3440/3дп/15-20, викладено позицію щодо підсудності розгляду заяви про скасування арешту на стадії досудового розслідування.

Згідно до якої зазначено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Статтею 3 КПК України передбачено, що саме до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Також цією статтею визначено сторони кримінального провадження з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

У статті 7 КПК України зазначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 4-1) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом, як того вимагають стаття 7 Загальної декларації прав людини та частина перша статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Правилами про підсудність забезпечується також рівність усіх громадян перед законом і судом (стаття 24 Конституції України та стаття 10 КПК України). Чітко встановлена законом підсудність як прояв цієї конституційної засади набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (рішення у справі «Фельдман проти України»).

Згідно зі статтею 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб ? слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи ? слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною шостою статті 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцезнаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та має наслідком скасування судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 1978 року № 7360/76 у справі «Лео Занд проти Австрії» зазначено, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом», у частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод охоплює усю організаційну структуру судів включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом», орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

Також згідно до правового висновку викладеного у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 646/3986/19 провадження № 51-3335 кмо 20, зазначено, що на практиці нерідко виникають ситуації, які не знаходять чіткої законодавчої регламентації, що цілком може обумовити необхідність ухвалення рішення, яке прямо не передбачене процесуальним законом у межах відповідної процедури. На це, зокрема, вказують і положення ч. 6 ст. 9 КПК України: «у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

Однією із таких ситуацій і є постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання про арешт майна у випадках, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, або з інших підстав, не передбачених процесуальним законом для даної процедури.

Водночас у ч. 2 ст. 132 КПК, якою закріплено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначено підсудність (розмежовано повноваження місцевих судів) щодо розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження: «Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини;

2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду».

Проте нормами КПК, якими регламентовано питання про накладення арешту на майно та загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо подане клопотання про арешт майна не підлягає розгляду в цьому суді.

Разом з тим це питання може бути вирішено через застосування ч. 6 ст. 9 КПК та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК, згідно з якою слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що не тільки винесені на їх розгляд сторонами, але й віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Натомість, постановляючи ухвалу про повернення клопотання у випадку, якщо таке клопотання не підлягає розгляду в цьому суді згідно з правилами частини 2 ст. 132 КПК, слідчий суддя діє в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК, та не виходить за межі своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами КПК. Більш того, своїм рішенням про повернення такого клопотання слідчий суддя не допускає можливості прийняття рішення поза межами своїх повноважень, передбачених кримінальними процесуальними нормами.

З огляду на наведене об`єднана палата вважає, що серед усіх рішень слідчого судді, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур, слід виокремити дві групи рішень:

- ухвалені поза межами процедури, передбаченої КПК (з питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не передбачена КПК);

- ухвалені в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч. 2 ст. 132 КПК (якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді), не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, зокрема, з огляду й на те, що вказане рішення слідчого судді не створює жодних перепон щодо повторного звернення слідчого з відповідним клопотанням до повноважного місцевого суду.

Аналізуючи наведені вищі фактичні данні встановлені під час розгляду клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, з врахуванням норм КПК України, правових висновків зазначених вище, слідчий суддя вважає встановленим, що на час розгляду даного клопотання здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002360 від 21.12.2019 року за ч. 4 ст. 190 КК України здійснюється слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, яке перебуває у межах територіальної юрисдикції суду, до якого знаходиться орган досудового розслідування, та яким є Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (49074, м. Дніпро, проспект Слобожанський, 84).

На підставі чого вирішення питання про підсудність даного клопотання саме Заводському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, підлягає вирішенню із застосуванням ч. 6 ст. 9 КПК України та положень засад диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України.

Таким чином, зазначені норми законодавства передбачають виключні повноваження Індустріального районного суду м. Дніпропетровська вирішувати питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження у зв`язку з тим, що саме в межах територіальної юрисдикції цього суду станом на час звернення із даним клопотанням та його розгляду, знаходиться орган досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України ? слідче управління Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, (вулиця Троїцька, 20А, Дніпро, Дніпропетровська область, 49101), а тому розгляд клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, не підлягає розгляду слідчим суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, та підлягає поверненню, що не обмежує права заявника на звернення із зазначеним клопотання до суду, в межах територіальної юрисдикції визначеної згідно до ч. 2 ст. 132 КПК України.

Крім того, необхідним є врахування правового висновку викладеного у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 646/3986/19 провадження № 51-3335 кмо 20, і в тій частині, як зазначено судом що огляду на те, що постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч.2 ст.132 КПК (якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

На підставі вище зазначеного, діючи в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК України, слідчий суддя вважає, що клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч.4 ст.190 КК України, підлягає поверненню, як таке що не підлягає розгляду в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, як суду в межах територіальної юрисдикції якого не знаходиться орган досудового розслідування, та як поданого що подано з порушенням частини 2 ст. 132 КПК України.

Керуючись ч. 6 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, -

постановив:

Клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0002360 від 21.12.2019 за ч. 4 ст.190 КК України повернути.

Роз`яснити право на звернення з даним клопотанням в порядку п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, - до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування слідче управління Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, (вулиця Троїцька, 20А, Дніпро, Дніпропетровська область, 49101).

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1