КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4 о
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві з застосуванням відеоконференцзвязку апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 вересня 2021 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого на підставі чого прийшов до висновку, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не було дотримано положень ст.ст. 194, 199 КПК України, а саме не досліджено матеріалів провадження, не перевірено правильність викладених у клопотанні прокурора доводів щодо наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , не враховано характеризуючих даних особи обвинуваченого, у зв`язку з чим прийнято незаконне і необґрунтоване рішення щодо наявності підстав для його подальшого тримання під вартою.
Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції розглянув клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою за аналогією розгляду таких клопотань на стадії досудового розслідування, що є порушенням вимог чинного КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який частково підтримав апеляційну скаргу, а саме в частині скасування ухвали без обрання інших запобіжних заходів, оскільки діє інша ухвала про продовження запобіжного заходу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію свого захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 вересня 2021 року включно.
Перевіривши рішення суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та характер інкримінованих йому дій, дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та спосіб життя взагалі, зокрема те, що він хоча і має місці соціальні зв`язки, про те раніше судимий в тому числі і за злочин проти власності, на даний час відносно ОСОБА_7 є ще одне кримінальне провадження, що вказує, на ті обставини, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Крім того, колегія суддів враховує і те, що викрадені коштовності не знайдено і не вилучено, а відтак перебуваючи на волі ОСОБА_7 може їх знищити, відчужити тощо.
Таким чином, на підставі вище наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи захисника ОСОБА_6 з приводу того, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків у поведінці його підзахисного є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи захисника з приводу того, що судом першої інстанції, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 було порушено вимоги чинного КПК України, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Також, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, було враховано дані про особу обвинуваченого, в тому числі і ті на які посилається захисник, однак вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10 вересня 2021 року, без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3