Справа № 405/8887/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 18.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України про арешт майна,-
встановив :

слідчий за погодженням із прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зареєстроване на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 із застосуванням заборони розпорядження вказаним майном.
В обґрунтування клопотання вказав, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що мешканець міста Олександрія, Кіровоградської області, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з іншими особами, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15.02.1995, не бажаючи займатися суспільно корисною працею, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення за рахунок вчинення умисних, систематичних, незаконних дій у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, обрав предметом своєї протиправної діяльності особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, обіг якого заборонено, а способом незаконного збагачення - його незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут за грошові кошти особам, які вживають зазначений наркотичний засіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на корисливе збагачення за рахунок скоєння злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, ОСОБА_4 вступив у злочинну змову з іншими особами, з яким досягнув спільної згоди про збут особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, обіг якого заборонено на території України.
Таким чином, ОСОБА_4 перебуваючи в злочинній змові з іншими особами, у невстановлені досудовим розслідуванням час та спосіб, незаконно придбавав особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, який в подальшому зберігав за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збуту, тим самим останній вчиняв незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.
14.12.2021, в період часу з 07:00 до 12:17, під час обшуку проведеного на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 від 24.11.2021, за адресою: АДРЕСА_2 - місцем проживання ОСОБА_4 , працівниками поліції виявлено та вилучено полімерну пляшку об`ємом 1,5 л з речовиною коричневого кольору, яка, згідно висновку експерта від 15.12.2021 № СЕ-19/112-21/10680-НЗПРАП, є особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, обіг якого заборонено, масою, в перерахунку на суху речовину 30,86 г, що у відповідності до Таблиці № 1, затвердженої Наказом МОЗ України від 01.08.2000 № 188, з подальшими змінами та доповненнями, є особливо великим розміром, яку ОСОБА_4 , за попередньою змовою з іншими особами, незаконно зберігав з метою збуту.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України.
Отже, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Котовськ, Одеської області, українець, громадянин України, має вищу освіту, не працює, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий за ч. 2 ст. 309 КК України, обґрунтовано підозрюється у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, 15.12.2021 йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Слід зазначити, що санкція ч. 3 ст. 307 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені вище норми закону також викладені в Постанові Великої палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, які на думку суду, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, майно зареєстроване на дружину підозрюваного ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набуте за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.
Згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 285400821 від 18.11.2021, відомості про власника нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні.
У відповідності до архівної довідки № 1536 від 18.11.2021 із КП «ОМБТІ», право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_5 , станом на 01.01.2013.
З посиланням на викладені обставини вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання.

Слідчий на розгляд клопотання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, просив клопотання задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 172 Кримінального процесуального кодексу України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до частини другої цієї статті клопотання може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їхніх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі ч.2 ст.172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного та власника майна, оскільки у разі повідомлення останніх про розгляд даного клопотання є ризик, що майно, на яке планується накласти арешт, може бути непоправно втрачене, та на підставі наявних матеріалів представлених слідчому судді стороною кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів судового розгляду не здійснювалося.
Дослідивши надані стороною кримінального провадження матеріали слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання слідчого і застосування арешту на майно.

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема, є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Віповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За положеннями ч. 2 ст. ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд, повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 Сімейного Кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
15.12.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 307 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно ч.1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слідчий у своєму клопотанні просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , що є спільною сумісною власністю подружжя підозрюваного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до інформації наданої начальником Олександрійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 з 21.06.2010 року, актовий запис № 131.

Також, встановлено, що відповідно до архівної довідки № 1536 від 18.11.2021 із КП «ОМБТІ», право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2005 року, станом на 01.01.2013.
При цьому слідчий суддя зауважує, що як вбачається з наданих матеріалів клопотання квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2005 року, тобто остання набута ОСОБА_5 до укладення шлюбу з ОСОБА_4 , а відтак вказане майно не може належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з чим останнє не відповідає критеріям визначеним в статті 170 КПК України, а саме те, що майно може бути конфісковано у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи третьої особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 170- 173, 175 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 18.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України про арешт - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_6