Справа №578/705/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/753/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні В.Писарівського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № №0000061 від 05.03.2020 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що й надалі існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

29 грудня 2021 року ухвалою судді Великописарівського районного суду Сумської області було продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 26 лютого 2022 року включно.

Не погодившись з ухвалою судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року, витребувати із Великописарівського районного суду Сумської області матеріали справи № 575/705/20, скасувати вищевказану ухвалу та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вказував, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, максимальне покарання за який передбаченого у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, а згідно п.3 ч.2 ст.183 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою, не застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а доказів на підтвердження таких фактів прокурором не наведено.

Зазначав, що наявність підозри в тому, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, вчинить інше кримінальне правопорушення судом в ухвалі нічим не обґрунтована.

Вказував, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати новий злочин останній не збирається, у нього відсутні кошти для того, щоб прибути на судові засідання, але взяття під варту особи через її матеріальне становище (бідність) є дискримінаційним.

Зазначав, що під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу суд не врахував пояснення сторони захисту про те, що рідна сестра обвинуваченого надасть йому фінансову допомогу з метою забезпечення його явки до суду, разом з тим, судом не враховано, що в обвинуваченого є мати, яка через похилий вік потребує нагляду та допомоги (довідка про членів сім`ї знаходиться в матеріалах справи).

Наголошував, що наявні соціальні зв`язки обвинуваченого, його матеріальний стан виключають підстави для підозри в ухиленні обвинуваченого від правосуддя, а сама лиш тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішення Європейський суд з прав людини.

Вважав, що застосування особистого зобов`язання до ОСОБА_8 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Вказував, що в оскаржуваній ухвалі невірно вказано про право та порядок оскарження даного рішення, а саме вказано що ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через В.Писарівський районний суд Сумської області на протязі семи днів з дня її оголошення, що суперечить п.2 ч.1 та п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, в яких зазначено, що апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою необхідно подавати безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, та просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення. Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Тобто, строк апеляційного оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в резолютивній частині оскаржуваної ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року зазначено: «Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через В.Писарівський районний суд Сумської області на протязі семи днів з дня її оголошення».

Стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладене, враховуючи, що в ухвалі суду неправильно вказано порядок та строк апеляційного оскарження судового рішення, з метою забезпечення обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 , реалізації конституційного права на судовий захист та доступу до правосуддя, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження вироку суду захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 було пропущено з поважних причин, а тому вважає за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року.

Щодо ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та яку захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просив скасувати та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Великописарівського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 000061 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.345 КК України.

29 грудня 2021 року ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області відносно ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 26 лютого 2022 року, включно.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст..177 КПК України відносно ОСОБА_8 , наведені прокурором - що обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника відносно того, що прокурором не наведено доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на волі обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, та на підставі яких до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, максимальне покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якого вбачається, що ризики, передбачені ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані і виступали предметом дослідження суду.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 розглядається у Великописарівськомй районному суді Сумської області з 26.06.2020 року, судові засідання неодноразово не відбувались у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_8 , який був повідомлений про час та місце розгляду справи, зокрема 04.02.2021, 30.03.2021, 07.06.2021, 16.08.2021 та 25.08.2021, в зв`язку з чим суддею 5 разів виносилась ухвала про застосування до обвинуваченого приводу в наступне судове засідання. У судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_8 не вказував на поважні причини своєї відсутності, нічим це не підтверджував, вказував, що відмовляється від самостійного прибуття до суду у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. В засданнях обвинувачений зухвало поводив себе по відношенню до присутніх, у зв`язку з чим судом неодноразово оголошувались йому зауваження. Ні обвинувачений ні сторона захисту не спростували даних тверджень прокурора, а тому колегія суддів не погоджується з тим, що обвинувачений буде виконувати покладені на нього обов`язки і забезпечить належну процесуальну поведінку, якщо до нього буде застосований запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Щодо доводів захисника відносно того, що наявні соціальні зв`язки обвинуваченого, його матеріальний стан виключають підстави для підозри в ухиленні обвинуваченого від правосуддя, а сама лиш тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішення Європейський суд з прав людини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки апелянт жодних документів на підтвердження даних фактів не надав.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4