Справа № 164/2028/20 Провадження №11-кп/802/699/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000421 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 09 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, пенсіонер, раніше не судимий;
засуджений за ч.1 ст.263 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;
за ч.1 ст.115 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбуття покарання ОСОБА_8 8 (вісім) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту затримання 29 жовтня 2020 року.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.
ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 28 жовтня 2020 року приблизно о 21 годині, перебуваючи у житловій кімнаті власного будинку, що по АДРЕСА_1 , де разом із ОСОБА_11 вживали алкогольні напої, під час чого між ними виникла суперечка на побутову тему, а саме через намагання ОСОБА_11 заволодіти банкою вина домашнього виготовлення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та будучи обуреним неправомірною, на його думку, поведінкою ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою умисного протиправного позбавлення життя іншої людини, знаходячись в сидячому положенні на ліжку, взяв у руки кухонного ножа, який до того лежав на ліжку, та наніс один умисний удар указаним ножем в область грудної клітки по тілу ОСОБА_11 , внаслідок чого, відповідно до висновку судово медичної експертизи № 71 від 26 листопада 2020 року, заподіяв тілесні ушкодження у вигляді проникаючого в ліву плевральну порожнину колото різаного поранення лівої половини грудної стінки з пошкодженням кровоносних судин лівого підключичного судинно нервового пучка з розвитком лівобічного пневмотораксу та наскрізним колото різаним пораненням верхньої легені, що призвело до гострої крововтрати і настання смерті у невизначено короткий проміжок часу на місці події.
Крім того, 28 жовтня 2020 року працівниками поліції Маневицького ВП ГУНП у Волинській області, в ході проведення огляду місця події в житловому будинку ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_1 , в житловій кімнаті даного будинку, на столі за телевізором, виявлено та вилучено 84 мисливських патрони кільцевого запалення калібру 5,6 мм до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм, які, відповідно до висновку судово балістичної експертизи №387 від 23 листопада 2020 року є боєприпасами, що придатні для стрільби. Зазначені боєприпаси ОСОБА_8 незаконно, не маючи відповідного дозволу, в 2016 році придбав, знайшовши на лугу біля річки Стир, що в урочищі «Старе русло» неподалік с. Козлиничі Волинської області, після чого, не маючи конкретної мети для їх використання, переніс до свого житлового будинку, де незаконно зберігав до 28 жовтня 2020 року (до виявлення та їх вилучення працівниками поліції)..
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 незаконним. Посилається на те, що призначаючи покарання у майже мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.1 ст.115 КК України, судом не враховано, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, вину у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України не визнав, не розкаявся, за місцем проживання характеризується посередньо. Також судом не враховано наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що не взято до уваги судом і обставини вчинення злочину, зокрема того, що ОСОБА_8 позбавив життя людини за банку вина домашнього виробництва, яка стала причиною конфлікту. Крім того, потерпілий перебував майже у безпорадному стані, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння, ступінь якого становила 4,66 ‰. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.115 КК України 12 років позбавлення волі, і на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України, вважає вирок суду в частині призначеного покарання за ч.1 ст.263 КК України та в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України необґрунтованим. Посилається на те, що призначаючи покарання за ч.1 ст.263 КК України судом не враховано, що по вказаному епізоду ОСОБА_8 вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, є особою з інвалідністю, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. Також вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 законно захищав своє життя та здоров`я від злочинних посягань потерпілого ОСОБА_11 .. Зазначає, що захист не оспорює, що можливо обвинувачений і перевищив межі необхідної оборони, однак вважає, що в особи похилого віку, яка пересувається лише на інвалідному візку інших варіантів для відвернення небезпеки не було. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, призначити остаточне покарання обвинуваченому у відповідності до ч.1 ст.70 КК України та застосувати до ОСОБА_8 положення ст.75 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримувала, при цьому заперечувала апеляційну скаргу сторони захисту та просила скасувати вирок суду і ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які подану захисником апеляційну скаргу підтримували та заперечили апеляційну скаргу прокурора і просили змінити вирок суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із положеннями ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.
Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.1 ст.115 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
Зокрема, у поданій апеляційній скарзі захисник стверджує, що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, оскільки обвинувачений захищав своє життя та вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.
Апеляційний суд вважає наведені твердження такими, що не заслуговують на увагу з таких мотивів.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність юридичної оцінки його дій саме за ч.1 ст.115 КК України був предметом перевірки і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.
За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України).
Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
А згідно ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Відповідно до ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині є умисним вбивством.
За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
Тому місцевий суд зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.115 КК України, відтак його винуватість підтверджується: показаннями самого обвинуваченого, який частково визнав свою вину і не заперечував того, що смерть потерпілого ОСОБА_12 настала внаслідок його дій, проте запевняв, що такі його дії були спрямовані на захист від нападу потерпілого.
Відповідно до висновку експерта № 71 від 26 листопада 2020 року, в крові трупа потерпілого ОСОБА_11 було виявлено етиловий спирт в кількості 4, 63‰, що зазвичай, згідно даних судово медичної токсикології відповідає стану важкої алкогольної інтоксикації (а.к.п.135 138), таким чином на час вчинення злочину потерпілий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.
Крім того, відповідно до висновку експерта № 63 від 30 жовтня 2020 року, у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження, дані тілесні ушкодження виникли не менш, як за 5 7 діб до моменту проведення об`єктивного огляду (29 жовтня 2020 року), (а.к.п.143). Тобто, виявлені тілесні ушкодження в обвинуваченого виникли задовго до вчинення ним протиправних дій.

Таким чином вказаний висновок повністю спростовує версію сторони захисту про те, що потерпілий перший напав на обвинуваченого, спричинивши йому тілесні ушкодження. а тому він змушений був захищатися.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що дії потерпілого ОСОБА_11 за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_8 , які у подальшому викликали б невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому удару ножем в життєво важливий орган грудну клітку.
З огляду на вищезазначене, ОСОБА_11 не вчинив тих дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого для злочину, і викликали би у ОСОБА_8 стан необхідної оборони.
При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та кваліфікацію його дій за даними нормами кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене судом ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, є необґрунтованими.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевим судом віднесено вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того місцевим судом враховано думку потерпілого ОСОБА_12 , який просив суворо покарати обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та під час судового розгляду, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, сімейний стан, стан його здоров`я, вік, а також те, що він є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілого не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст.263, ч.1 ст.115 КК України, і яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто м`яким.
Призначене ОСОБА_8 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.
Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 09 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: