ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1652/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000833 від 07.06.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2021 року продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, у кримінальному провадженні за №0000833 від 07.06.2021, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на 35 (тридцять п`ять) днів, тобто до 07 вересня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри. Зазначає, що сторона обвинувачення не надала до суду жодного доказу вчинення саме ОСОБА_7 даного злочину, не встановила та не надала до суду механізм розвитку даної ДТП, який би був підтверджений належним чином, не встановила реальної причини даної ДТП шляхом допиту свідків, потерпілих або висновками експертиз. Також вказує на не доведеність стороною обвинувачення хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, доглядає за батьками похилого віку, має неповнолітню дитину, раніше не судимий, підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів скоєних по необережності, що вказує на відсутність ризиків.
В судове засідання апеляційного суду прокурор, який відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу за його відсутністю у зв`язку з зайнятістю.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000833 від 07.06.2021 за фактом того, що 07.06.2021, приблизно о 01-30 годині, в районі 31 км +800м. автодороги «Харків-Зміїв-Балаклія», на території Зміївського району Харківської області, водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони с. Задонецького в напрямку м. Зміїв, допустив виїзд на праве по ходу свого руху узбіччя, в наслідок чого відбулося перекидання автомобілю. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер в автомобілі швидкої допомоги в ході транспортування до медичного закладу.
07.06.2021 о 09 годині 45 хвилин ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
07.06.2021 о 15 годині 35 хвилин ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.06.2021 стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , у цьому кримінальному провадженні, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб- 05.08.2021, без застосування застави.
28.07.2021 слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчої судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , без визначення розміру застави.
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме:
- злочин, який інкримінується ОСОБА_7 є тяжким злочином, у випадку доведеності вини останнього, за наявності обставин, що обтяжує його покарання (вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння) та у випадку визнання останнього винним, передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
- можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, обґрунтовується тим, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може незаконно впливати прямо чи опосередковано на потерпілих, свідків, враховуючи те, що він мешкає неподалік місця ДТП, де мешкають свідки та потерпілі, та йому відомі всі їх дані та місця проживання, перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавлення волі, він зможе впливати на них.
- також ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Злочин, вчинення кого інкриміновано підозрюваному проти безпеки руху та експлуатації транспорту вчинено ОСОБА_7 за обтяжуючих обставин, у стані алкогольного сп`яніння.
Слідчий зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля "Chevrolet Aveo», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , який на момент ДТП перебував на передньому пасажирському сидінні, від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої медичної допомоги в ході транспортування до медичного закладу.
Крім того, слідчий зазначив, що закінчити розслідування у 3-місячний строк не виявляється можливим, так як є необхідність у встановленні та перевірки всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також необхідність виконати наступні процесуальні та розшукові дії: отримати висновки призначених по даному кримінальному проваджені експертиз ( автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля, судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , 7 судово-імунологічних експертиз, автотехнічної експертизи по матеріалам кримінального провадження); після отримання висновків експертиз, надати остаточну правову кваліфікацію діям підозрюваного, виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, копії яких вручити стороні захисту.
Вказав, що вказані процесуальні дії мають важливе значення для судового розгляду, оскільки направлені на збирання доказів, з метою повного, всебічного та неупередженого встановлення всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог КПК України проведення вказаних процесуальних дій під час досудового розслідування є обов`язковим та потребує значного часу у зв`язку із великим обсягом слідчих (розшукових) дій, отриманих під час досудового розслідування кримінального провадження.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, який вчинено у стані алкогольного сп`яніння, за результатами вчинення якого, настала смерть людини, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
Слідчий суддя суду першої інстанції враховував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваним: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу.
Разом з цим, слідчий суддя суду першої інстанції вважав не доведеним ризик можливості вчинення інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. А тому, будь-які обґрунтовані підстави вважати, що наявний ризик можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, без надання відповідних доказів, є неприпустимим і суперечить презумпції невинуватості.
Також, слідчий суддя враховував, відомості щодо особи підозрюваного, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, розлучений, має на утримані неповнолітнього сина, який проживає разом з колишньою дружиною.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_7 переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який вчинено у стані алкогольного сп`яніння, за результатами вчинення якого настала смерть людини, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Згідно відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційних джерел отримання прибутку, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, розлучений, має на утримані неповнолітнього сина, який проживає разом з колишньою дружиною.
Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, який, згідно підозри, було вчинено у стані алкогольного сп`яніння, за результатами вчинення якого настала смерть людини, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке, згідно підозри, інкримінується підозрюваному, а саме того, що він скоїв кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, за результатами вчинення якого настала смерть людини, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема здоров`я людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Суб`єктивні доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. При цьому належить врахувати, що питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні захисник посилався на те, що у нього будуть докази на підтвердження невинуватості ОСОБА_7 , однак зараз їх у нього немає і висновку експерта також немає.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами захисника щодо непричетності ОСОБА_7 до дій, які вбачаються зі змісту оголошеної йому підозри, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах провадження, а також відомості, що досліджувались під час апеляційного розгляду вочевидь спростовують такі твердження.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, доглядає за батьками похилого віку, має неповнолітню дитину, раніше не судимий - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час вчинення підозрюваним злочину, який він, згідно підозри, скоїв у стані алкогольного сп`яніння, однак не стали для нього стримуючим фактором від противоправних дій.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді