Провадження № 1-кп/554/37/2021
У Х В А Л А

23 грудня 2021 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0001996 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-технічна, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 358 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтава, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня-технічна, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хутірське Царичанського району Дніпропетровської області, без визначеного місця проживання, громадянина України, освіта незакінчена вища, не працюючого, розлученого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Октябрського районного суду м. Полтави з Полтавської перебувають матеріали кримінального провадження № 0001996 по обвинуваченню ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 домашній арешт строком до 02 січня 2022 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Клопотання мотивоване тим, що наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання вказаних запобіжних заходів щодо обвинувачених на даний час не зникли та не зменшилися. Зважаючи на характер вчинених злочинних діянь, спосіб їх скоєння, поведінку обвинувачених як до, так і під час скоєння злочинів, прокурор вважав, що є реальні ризики того, що вони можуть переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, незаконно впливати на свідків у кримінальному проваджені, які підтверджують вчинення злочину саме цими обвинуваченими, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім цього, вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_4 заперечували протии задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не погодились, просили змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_5 не заперечували проти продовження терміну домашнього арешту в нічний час доби.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявленного прокурором клопотання та продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та домашнього арешту щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з мотивів, наведених прокурором.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, суд ураховує, що згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, не має офіційного місця роботи, навчання та доходу.

Суд вважає, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які існували на момент обрання цих запобіжних заходів щодо обвинувачених, продовжують мати місце і на даний час є реальними, так як сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції, на думку суду, не міг відмінити або змінити їх настільки, що зникла суспільна небезпечність вчинених діянь і особи обвинуваченого або змінились обставини, які б виключали можливість повторення ним вчинення аналогічних дій. Також суд зазначає, що прокурором доведено наявність ризику впливу з боку обвинувачених на свідків у даному кримінальному провадженні, через що останні можуть змінити свої показання або відмовитись від давання показань.

Прокурором доведено ризики того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, за таких обставин, наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити його належної процесуальної поведінки, а тому суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Також суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про продовження домашнього арешту в нічний час доби відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з мотивів наведених прокурором, оскільки прокурором доведені ті ризики, що останні можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд ураховує те, що обвинуваченим інкримінується вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, свідки у справі, ще не допитані, речові докази також не досліджені, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належної поведінки обвинувачених.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , - задовольнити.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів, а саме до 20 лютого 2022 року.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів, а саме до 20 лютого 2022 року, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня, без дозволу суду; прибувати за кожною вимогою суду; утримуватися від спілкування зі свідками по провадженню, для запобігання спробам незаконно впливати на вказаних осіб.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів, а саме до 20 лютого 2022 року, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 в період доби з 23 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня, без дозволу суду; прибувати за кожною вимогою суду; утримуватися від спілкування зі свідками по провадженню, для запобігання спробам незаконно впливати на вказаних осіб.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на орган поліції за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Суддя ОСОБА_1