Справа №145/1303/21
Провадження №1-кп/127/852/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2020 за № 0000050,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України (далі КК).

У підготовчому судовому засіданні, яке було призначене 12.30 год. 21.09.2021, прокурор надав суду угоду про визнання винуватості, укладену 30.07.2021 між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником адвокатом ОСОБА_4 з іншої. Згідно з наданою суду угодою ОСОБА_5 , діючи добровільно, щиро каючись, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до обставин і правової кваліфікації, які викладені в угоді та врученому обвинувальному акті.

Сторони угоди про визнання винуватості погодились на призначення ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 309 КК із застосуванням статті 69 КК у виді арешту на гауптвахті строком на 3 місяця.

Прокурор в судовому засіданні підтримав, подану ним угоду, та просив її затвердити з підстав викладених у неї. Зазначив, що ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, при цьому у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв його розкриттю. Також зауважив, що ОСОБА_5 є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подану до суду угоду та просив її затвердити. Повідомив суду, що йому зрозумілі умови, необхідні для вирішення питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та наслідки затвердження такої угоди. Разом з тим, на запитання суду щодо розуміння наслідків затвердження угоди про визнання винуватості не зміг надати чіткої та повної відповіді.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом солдат ОСОБА_5 відповідно до наказу командира військової частини № 69 р/с від 30.12.2020 прийнятий на службу та призначений на посаду водія І взводу охорони військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 , діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, які охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог статей 7, 12 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання для власних потреб без мети збуту психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно, знаходячись у невстановленому місці, за невстановлених обставин, використовуючи можливості програми месенджера «Telegram», замовив у невстановленої особи психотропну речовину амфетамін. 08.12.2020 о 16.46 год. у відділенні «Нової Пошти» № 1, що за адресою: вул. Соборна, 43 в м. Гнівані, ОСОБА_5 отримав посилку, в якій знаходилась зазначена речовина, таким чином незаконно придбав її. Однак зазначений факт був виявлений працівниками УБН у Вінницькій області ДБН НПУ та дізнавачем. З посилки ОСОБА_5 були вилучені два прозорі полімерні пакети з порошкоподібною речовино білого та бежевого кольорів. В порошкоподібній речовині білого кольору, масою 7,0324 г, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, масою 5,0591 г. В порошкоподібній речовині бежевого кольору, масою 9,8800 г, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, масою 3,8680 г.

Отже, як слідує з обвинувального акта, дії ОСОБА_5 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК, незаконного придбання та зберігання без мети збуту психотропних речовин.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Главою 35 Розділу VІ КПК регламентований порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод. Зі змісту частини другої статті 469 КПК випливає, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Пунктом 1 частини четвертої зазначеної статті визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Вимоги до угоди про визнання винуватості визначені статтею 472 КПК.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини сьомої статті 474 КПК суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Згідно з імперативними вимогами, встановленими пунктами 1 та 2 частини сьомої статті 474 КПК суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Для вирішення питання щодо наявності або відсутності зазначених обставин, які унеможливлюють затвердження угоди про визнання винуватості суд вважає за доцільне зауважити таке.

Надана суду угода про визнання винуватості свідчить, що сторони узгодили призначення ОСОБА_5 кримінального покарання з урахуванням приписів статті 69 КК.

Суд при цьому враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 10.10.2018 (справа № 345/1136/17) ВС зауважив, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (стаття 69 КК), за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, можливе лише у випадку наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Аналогічний висновок ВС зробив у постанові від 24.07.2019 (справа № 754/5102/18).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

ОСОБА_5 в судовому засіданні факту вчинення інкримінованого йому діяння не заперечував, повідомивши суду, що вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що щиро кається у вчиненні злочину та активно сприяв його розкриттю.

Оцінюючи зазначені доводи обвинуваченого, суд враховує таке.

У абзаці першому пункту 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» (далі Постанова № 13) надані роз`яснення, згідно з якими слід враховувати, що відповідно до статті 472 КПК в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається про беззастережне визнання підозрюваним/обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення (обов`язкові складові змісту угоди), а також обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, якщо такі домовленості мали місце (необов`язкова чи субсидіарна складова змісту угоди).

Зі змісту роз`яснень, наданих у абзаці другому пункту 10 Постанови № 13 випливає, що при цьому під беззастережним визнанням винуватості підозрюваним/обвинуваченим слід розуміти безумовне (повне) визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

У абзаці третьому пункту 10 Постанови № 13 ВССУ звернув увагу на таке. Що стосується обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, то у будь-якому разі обов`язки підозрюваного, обвинуваченого мають бути зазначені у такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості їх виконання. Слід зважати, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює суд пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, з огляду на передбачені статті 476 КПК наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим.

Крім того, у абзаці четвертому пункту 10 Постанови № 13 ВССУ зазначив, що судам слід відмежовувати таку субсидіарну складову змісту угоди про визнання винуватості, як обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, від викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, яке є однією із обов`язкових умов, виконання якої поряд з іншими умовами слугує підставою для укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні відносно особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Також суд враховує, що в судовому засіданні під час з`ясування обставин, за яких була укладена угода про визнання винуватості, суд намагався з`ясувати в обвинуваченого, в чому саме полягало щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обвинувачений, як суд вже зазначив вище, зауважив, що щиро кається і висловлює жаль щодо вчиненого діяння. Зазначене твердження обвинуваченого ОСОБА_5 знайшло своє підтвердження в ході проведення судового засідання. Разом з тим, твердження обвинуваченого стосовного того, що він активно сприяв розкриттю інкримінованого йому діяння, слід оцінювати критично, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не зміг пояснити, в чому саме таке сприяння полягало. Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що під час з`ясування наявності умов та підстав для затвердження угоди була підтверджена наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щирого каяття.

Суд також враховує, що згідно з приписами статті 12 КК, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, відповідно до наданих суду матеріалів є особою раніше не судимою.

Разом з тим, зі змісту частини шостої статті 474 КПК випливає, що суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Частиною сьомою статті 474 КПК регламентовано, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд звертає увагу на те, що у абзаці третьому пункту 16 Постанови № 13 ВССУ звернув увагу на те, що суд повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи зможе він реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема відшкодувати завдану ним внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоду з огляду на її розмір та строк відшкодування, визначені в угоді про примирення, чи вчинити дії, перелік яких у ній зазначено, або ж виконати обов`язки щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, викладені в угоді про визнання винуватості. Якщо ж під час судового провадження суд встановить, що обвинувачений не в змозі виконати взяті на себе зобов`язання, він відповідно до пункту 5 частини сьомої статті 474 КПК має відмовити в затвердженні угоди.

Як вже суд зазначив вище, прокурор подав угоду про визнання винуватості в судовому засіданні, яке відбулося 21.09.2021. Проте при з`ясуванні судом питання добровільності укладення зазначеної угоди та розуміння обвинуваченим наслідків затвердження такої угоди, встановлено, що ОСОБА_5 не ознайомлений зі змістом угоди належним чином та не усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості. У зв`язку з наведеним судове засідання було відкладене до 12.30 год. 21.09.2021.

Під час проведення судового засідання 21.09.2021 ОСОБА_5 не зміг повідомити суду про процесуально-правові та матеріально-правові наслідки невиконання умов угоди. Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 під час з`ясування судом добровільності укладення угоди посилався на те, що угода, питання про затвердження якої є предметом судового розгляду, була укладена в присутності його захисника. Зазначене твердження щодо укладення угоди в присутності захисника сторонами кримінального провадження в судовому засіданні підтверджене не було. Крім того, з наданої суду угоди випливає, що вона, окрім обвинуваченого та прокурора, підписана і захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_4 . Разом з тим, слід зауважити, що процесуальні обов`язки щодо виконання зобов`язань, передбачених угодою, мають бути покладені саме на обвинуваченого, а не на його захисника. Саму тому належне розуміння обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, було предметом з`ясування у судовому засіданні. Незважаючи на те, що суд за клопотанням сторін кримінального провадження оголосив перерву в проведенні судового засідання з метою роз`яснення обвинуваченому зазначених обставин, після продовження судового засідання обвинувачений не розумів їх та не зміг суду чітко повідомити, які саме процесуальні обов`язки на нього мають бути покладені у разі затвердження угоди. Суд також враховує, що обвинувачений не розумів процесуальних обмежень, які у нього могли виникнути у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Після тривалого з`ясування розуміння обвинуваченим таких обмежень, обвинувачений повідомив суду, що такі обмеження можуть бути пов`язані з оскарженням відповідного процесуального рішення суду, постановленого у разі затвердження угоди (вироку).

Отже, наведені вище обставини кримінально-правового характеру (відсутність двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого) та кримінально-процесуального характеру (не розуміння процесуальних обов`язків затвердження угоди та процесуально-правових обмежень у разі затвердження угоди) свідчать про те, що правові підстави для затвердження угоди відсутні.

Вирішуючи питання щодо процесуальних наслідків відмови у затвердженні угоди, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Загальний порядок судового провадження на підставі угод регламентований статтею 474 КПК. Зокрема, частиною другою статті 474 КПК регламентовано, що розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Відповідно до абзацу другого частини сьомої статті 474 КПК у разі відмови в затвердженні угоди досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Однак, згідно з пунктом 1 частини третьої статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди або відмови в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Зазначена норма є імперативною і судової дискреції не передбачає.

У пункті 18 Постанови № 13 ВССУ з цього приводу зазначив таке.

За наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Отже, як норми кримінально-процесуального закону, так і наведені роз`яснення, що надані у Постанові № 13, свідчать про те, що суд вправі продовжити судовий розгляд кримінального провадження у разі відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості лише в тому випадку, коли кримінальне провадження за результатами проведення підготовчого судового засідання було призначене до судового розгляду (пункт 5 частини третьої статті 314 КПК) і угода було розглянута судом під час судового провадження відповідно до § 3 Глави 28 КПК. Саме тому суд вважає, що правові підстави для продовження розгляду кримінального провадження у загальному порядку відсутні, а тому кримінальне провадження необхідно повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись статтями 314-316, 371, 474 КПК, суд.

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 30.07.2021 між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником адвокатом ОСОБА_4 з іншої відмовити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2020 за № 0000050, повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Обвинуваченому та прокурору копія ухвали вручається негайно після її оголошення.

Суддя: