Дата документу 25.08.2021 Справа№ 320/8934/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/765/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/8934/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17.09.2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованої навпроти магазину «АТБ» по вул.Університетській, 6/1 в м.Мелітополі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи що його протиправні дії були помічені ОСОБА_9 , схопив з лавки вказаної зупинки чоловічий гаманець із шкірозамінника чорного кольору вартістю 90 грн., у якому знаходились грошові кошти в сумі 400 грн., який належав ОСОБА_9 , тим самим відкрито викрав його, внаслідок чого спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 490 грн. та з місця події втік.

Крім того, 17.09.2018 року приблизно о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, знаходячись на території «Автостанції №2» по вул.Університетській в м.Мелітополі Запорізької області, з метою уникнення затримання з боку потерпілого ОСОБА_9 після вчинення відносно нього відкритого викрадення чужого майна, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому колото різане непроникаюче поранення грудної клітини, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дні) розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.186 КК у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.125 КК у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, виключити із числа обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 щире каяття та визнання своєї провини. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК у виді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.125 КК у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що судом неправильно враховані дані про особу обвинуваченого, який упродовж 2004-2016 років 6 разів засуджувався за вчинення корисливих злочинів та неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі. Нові злочини вчинив у стані наркотичного сп`яніння. Також судом не враховано, що обвинувачений будь-яким суспільно корисним трудом не займався та не займається, а, як наслідок, шкода, завдана потерпілому ОСОБА_9 , залишається не відшкодованою. Посилання суду на щире каяття обвинуваченого та визнання ним вини носить суто формальний характер та не містить будь-яких обґрунтувань, а тому має бути виключеним з вироку. Крім того, суд взагалі не навів у вироку належних висновків, через які визнав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК. Також, ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим до відбування покарання з випробуванням, належних висновків не зробив та вчинив нові злочини, а тому застосування до нього інституту відбування покарання з випробуванням не сприятиме його перевихованню. Таким чином, у суду не було достатніх підстав для застосування ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то колегія суддів вважає їх слушними виходячи з такого.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки. Одночасно застосування цієї статті закону України про кримінальну відповідальність має також узгоджуватися із загальними засадами призначення покарання, не повинно унеможливлювати досягнення інших цілей покарання та призводити до призначення покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання і звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК, зазначив, що ним враховано характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесено до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття та сприяння встановленню істини у справі, обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів; дані про особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хворіє на гепатит С, працює.

На підставі наведених обставин суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе застосувати положення ст.75 КК.

Проте, дослідивши матеріали провадження, судова колегія дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого із звільненням його від відбування покарання є неможливим.

Так, на переконання колегії суддів, районний суд з достатньою повнотою не врахував, що ОСОБА_8 вчинив, зокрема і тяжкий злочин, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Проте належних висновків для себе обвинувачений ОСОБА_8 не зробив та знову вчинив два епізоди злочинної діяльності та ще й в стані наркотичного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує його покарання.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше до обвинуваченого ОСОБА_8 тричі застосувався інститут звільнення від відбування покарання, однак обвинувачений в подальшому знову вчиняв нові злочини. Отже таке звільнення не призвело до позитивних змін в особистості обвинуваченого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Відтак, з огляду на таку усталену поведінку обвинуваченого, яка свідчить про схильність останнього до правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення, висновок суду першої інстанції про можливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є необґрунтованим.

Обставини, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_8 за вчинення більш тяжкого злочину покарання у розмірі, наближеному до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.186 КК. Проте судова колегія не находить зазначені обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

У контексті наведених обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність у справі пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів вважає непереконливими. Адже з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, надав суду покази про обставини вчинених ним діянь, що дало суду можливість розглянути справу в порядку ч.3 ст.349 КПК. А тому колегія суддів, з огляду на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину, не вбачає підстав вважати, що обвинувачений не розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 17.09.2018 року до 20.01.2020 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4