ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1987/21 Справа № 209/1239/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000071 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент Республіки Узбекістан, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , 2016 р.н., ОСОБА_12 , 2011 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 31.05.2019 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року у виді 1 місяця обмеження волі і остаточно призначено до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 2 місяці.
Строк покарання ухвалено відраховувати з моменту затримання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Згідно виконавчого листа про стягнення аліментів № 2-482 від 04.02.2010 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, ОСОБА_7 , повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дитини - доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до її повноліття, починаючи стягнення з 12.01.2010 року.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.05.2019 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до 2 років обмеження волі, та на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Але ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за злісне ухилення від сплати установлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив і продовжив злісно ухилятися від сплати аліментів.

ОСОБА_7 , будучи фізично здоровим для того, щоб працювати та виконувати рішення суду, не маючи намір надавати кошти на утримання дитини, тобто маючи прямий злочинний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки, у період часу з 19.02.2019 року по 21.04.2021 року включно не працював, аліменти на утримання неповнолітньої доньки не сплачував, будь-якої допомоги на утримання дитини у негрошовій формі не надавав, участі у вихованні дитини не приймав, та, згідно довідки про заборгованість по аліментам Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області, допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 57 789,00 грн.

Таким чином у період часу з 19.02.2019 року по 21.04.2021 року включно, будучи раніше судимим за ч. 1 ст. 164 КК України, ОСОБА_7 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 57 789,00 грн.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку ст. 382 КПК України.
В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить вказаний вирок скасувати і винести виправдувальний вирок або призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

З даним рішенням суду не згоден, оскільки, на його думку, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Зазначає, що письмову заяву, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні він писав без свого захисника. Дізнавач пояснив йому, що в нього є безоплатний адвокат і він пізніше розпишеться в цій заяві без нього. Свого адвоката він ніколи не бачив, тому вважає, що його обманом змусили підписати вищезазначені документи і порушили його право на захист, що по суті суперечить вимогам ч. 3 ст. 302 КПК України.

Також зазначає, що всупереч вимог ст. 298-4 КПК України йому на руки не було видано повідомлення про підозру.

Зазначає, що свою вину визнав лише в тому, що дійсно заборгував своїй донці виплату з аліментів. Але своєчасно він сплатити не зміг всієї суми, оскільки постійно перебуває на лікуванні, у нього епілепсія, йому не можна нервувати, в нього спайка на сонній артерії, густа кров - діагноз ВСД диф. с судомами. Даний факт, на його думку, підтверджується медичним висновком, який він надав до апеляційної скарги. Зазначає, що він в вищезазначений період перебував на лікуванні.

Вважає, що справу проти нього сфабриковано. Вважає, що допущено неповноту судового розгляду.

На думку апелянта, одним з істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є те, що у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, а також проголошення судового рішення. Тому, він вважає, що дане рішення на підставі п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку потерпілої та її представника, які вважали оскаржуваний вирок законним та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 164 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Колегія суддів зазначає, що під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів), відповідно до ст. 164 КК України, слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.05.2019 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 2 років обмеження волі, та на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання був звільнений з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Проте будучи раніше судимим за злісне ухилення від сплати установлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), належних висновків для себе не зробив і продовжив злісно ухилятися від сплати аліментів.

Посилання обвинуваченого, що він не зміг сплатити своєчасно аліменти, оскільки постійно перебуває на лікуванні, колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з пояснень потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_7 систематично ухилявся від сплати аліментів, не працює, зловживає спиртними напоями. З наявних матеріалів вбачається, що будучи обізнаним про наявність заборгованості, обвинувачений у період часу з 19.02.2019 року по 21.04.2021 року включно злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки, не вживав жодних заходів для усунення негативних наслідків, спричинених його діями, внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 57 789,00 грн. Про вказане свідчать відповідні розрахункові відомості та повідомлення.
Доводи ОСОБА_7 про те, що він постійно хворіє, внаслідок чого не може працювати, є безпідставними, оскільки обвинуваченим не було надано належних медичних документів про те, що він систематично хворіє та не може працювати. З цього приводу було оголошено перерву в розгляді справи, але обвинувачений так і не надав жодних медичних документів, а потерпіла зазначила, що у вказаний період ОСОБА_7 продовжував зловживати спиртними напоями.
Дані обставини, на думку колегії суддів, вказують саме на злісне ухилення ОСОБА_7 від сплати аліментів. Суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про доведеність винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, є безпідставними та не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 , в присутності захисника, а також потерпілої ОСОБА_9 було роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку сторони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вказане підтверджується заявою від 23.04.2021 року, яка особисто підписана ОСОБА_7 , останній беззаперечно визнав свою винуватість, був згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Жодних заперечень у нього не було. Тому доводи обвинуваченого з приводу порушення права на захист, є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого, щов матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, а також проголошення судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. ст. 381, 382 КПК України, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів, конкретно зазначивши у вироку про встановлені органом досудового розслідування обставини, та про висновки.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

В ирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4