Справа № 339/201/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2021 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000042 щодо обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, є особою, судимість якого непогашена,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 ,. будучи раніше засудженим за корисливий злочин, судимість за який в установленому законом порядку не знята та непогашена за ч.2 ст.186 КК України, на шлях виправлення не став та умисно повторно вчинив новий корисливий злочин проти власності.

Так, 12 квітня 2021 року приблизно о 15:00год. обвинувачений, перебуваючи в приміщенні магазину «Копійочка» по АДРЕСА_2 , побачив в не застібнутій кишені куртки ОСОБА_6 телефон марки iPhone 6 в силіконовому чохлі чорного кольору, яким таємно заволодів, після чого покинув приміщення магазину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2018,00 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі, пояснив, що дійсно перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » побачив, що в не застібнутій кишені куртки потерпілої ОСОБА_6 знаходиться телефон марки iPhone 6 , вчинив його крадіжку тапокинув приміщення магазину. Телефон одразу ж продав іншій особі, а за викрадені кошти придбав продукти харчування. У вчиненому щиро розкаюється, просить вибачення у потерпілої та суворо його не карати. Відшкодувати вартість телефону він не може через відсутність коштів.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним та іншими учасниками процесу не оспорюється.
Відповідно до ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України, в зв`язку з повним визнанням обвинуваченого своєї вини, суд визнав недоцільним досліджувати докази у справі щодо викладених в обвинуваченні обставин скоєння кримінального злочину, який ніким не оспорюються.
З`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин і що немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Знаданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів проти власності.

Так, 13 жовтня 2008 року вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та звільнений умовно-достроково від відбування покарання 04.01.2012року.

В подальшому, маючи непогашену судимість, 28 вересня 2013 року вчинив злочин, за який 11 грудня 2013 року вироком Жовківського районного суду Львівської області ОСОБА_4 був засуджений до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, яке згідно ст. 12 КК України (станом на час постановлення вироку) є тяжким злочином.
Згідно довідки Державної установи «Личаківської виправної колонії» №30 від 07 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 , який засуджений вироком Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року, звільнений 13 червня 2017 року по відбутті міри покарання .
Судом встановлено, що відповідно до п.8 ч.1 ст. 89 КК України (станом на 11 грудня 2013року), такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 32 КК України, під повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно з приміткою 1 до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачений цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Повторність згідно ч.4 ст. 32 КК України, відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
Отже, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із тим, що він, будучи засуджений вироком Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2013року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, судимість за який у встановленому порядку не знята та не погашена, повторно вчинив новий злочин проти власності.

Відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв нетяжкий злочин, за який згідно санкції ч.2 с.185 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Згідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує те, що він під час судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчиненого правопорушення і не оспорював фактичних обставин його вчинення, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Цим обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю злочину, що суд відносить до обставин, що пом`якшують йому покарання.
Разом з тим, дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, має непогашену судимість, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, не вжив дій щодо відшкодування шкоди потерпілій.
Представник Дробицького районного відділу філії ДУ Центр пробації у Львівській області надав суду досудову доповідь про обвинуваченого, з якої вбачається, що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі (у тому числі для окремих осіб), застосування соціально-виховних заходів, що необхідності для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с.106-108).
Враховуючи особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності і був засуджений за вчинення аналогічного злочину, при цьому належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, повторно скоїв аналогічний злочин через короткий проміжок часу, не зайнятий корисним ділом, проявляє схильність до протиправної поведінки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому суд приходить до переконання, що його виправлення можливо тільки в умовах тимчасової ізоляції від суспільства, як про це і зазначив орган пробації, призначивши йому покарання у виді арештув межах мінімальної санкції даної статті, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
В той же час достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України, як про це вказував захисник, судом не встановлено.
Під час досудового розслідування ОСОБА_4 було обрано ухвалою Долинського районного суду від 18 червня 2021року запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який 18 серпня 2021 року закінчився і не продовжувався.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд при ухваленні вироку вирішує питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
До набрання вироком законної сили на підставі ч.5 ст.176, 177, 183 КПК України, за клопотанням прокурора, враховуючи, що обвинувачений не з"являвся у судове засідання, до нього застосовувався привід, переховувався від суду, перебував у розшуку, що беззаперечно вказує на ризик втечі, з метою забезпечення виконання вироку, запобіганню вчиненням ним нових злочинів, суд ввжає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Долю речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, із обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно стягнути процесуальні витрати, які пов`язані з проведенням у кримінальному провадженнісудової - товарознавчої експертизи (висновок експерта № СЕ -19/109-21/5126-ТВ від 14 травня 2021 року) в розмірі 686,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-374 КПК України суд, -
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
До вступу вироку в законну силу обрати ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою.
ОСОБА_4 взяти під варту із зали суду, строк відбування покарання рахувати з часу затримання, тобто з 23 листопада 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп. витрат за проведення судово -товарознавчої експертизи.
Речовий доказ: диск з відеозаписом камер відеоспостереження з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Суддя ОСОБА_1