Провадження №: 1-кс/755/4338/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст. 206 КПК України за скаргою ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , щодо визнання затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2021 за № 0002377, незаконним, установив:

у провадження суду 28.09.2021 надійшла дана скарга щодо визнання затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках наведеного кримінального провадження, незаконним з огляду на відсутність підстав для такої дії з числа передбачених ст. 208 КПК на час її вчинення (затримання).

Відповідно до ст. 35 КПК автоматизованою системою документообігу суду 28.09.2021 було визначено слідчу суддю ОСОБА_1 та передано їй матеріали 29.09.2021.

Слідча суддя ознайомившись зі скрагою у порядку ст. 206 КПК приходить до наступного.

З доданих до скарги даних та відомостей в АСДС «Д-3» випливає, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 було затримано 03.09.2021.
04.09.2021 ухвалою слідчого судді даного місцевого суду в т.ч. відмовлено у застосуванні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно з-під варти у залі суду.

Тобто вже після обрання запобіжного заходу та прийняття рішення про негайне звільнення особи з-під варти, захисником в інтересах підозрюваного було подано скаргу на незаконне затримання останнього, яку її автор чітко визначив як таку, що подається в порядку ст. 206 КПК України.

Разом з тим в ключі наведеного слідчий суддя зауважує, що ст. 206 КПК встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.
Так, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».
В постанові від 27 травня 2019 року в справі № 766/22242/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.
Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.
При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, є дійсним факт, що на момент отримання цієї скарги на незаконне затримання та позбавлення волі особи, відсутні відомості про те, що остання утримується в межах територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва та є затриманою особою, апріорі, установлено, що судом прийнято рішення про її негайне звільнення з-під варти, а тому у слідчого судді не виникає обов`язку, відповідно до ст. 206 КПК України постановити ухвалу, якою необхідно зобов`язати негайно доставити таку особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Крім того, слід зауважити, що вимогами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді щодо визнання затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, незаконним.
Тому, дана скарга про визнання затримання незаконним, не може бути предметом розгляду під час досудового розслідування, в порядку ст. 206 КПК.

Разом з тим, враховуючи те, що ст. 206 КПК не передбачає порядку розгляду заяв чи скарг, слідчий суддя вважає, що в даному випадку, згідно ст.ст. 7, 9 КПК, слушним є відмовити у відкритті провадження за скаргою.
Так як у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК).

Також слід зауважити, що, для прикладу, відповідно до ст. 304 КПК слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Підстав для повернення скарги не установлено, адже її подано уповноваженою на те особою до належного з дотримання процесуальних строків, однак фактично на дію, котра не підлягає скарження в силу вище наведеного судом.

Тим паче, що такий же під був застосований і у справі № 766/22242/17, котру аналізувала Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
За таких умов слідчий суддя в ключі положень ст.ст. 7, 9, 206 КПК уважає слушним відмовити у відкритті провадження за даною скаргою.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 9, 206, 304, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

відмовити у відкритті провадження за скаргою.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді, оскільки в постанові від 27 травня 2019 року в справі № 766/22242/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України, відсутня, відповідно звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Слідча суддя Оксана БІРСА