ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5356/21 Номер провадження 11-сс/814/615/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 діючого в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «Опель Астра», н.з. « НОМЕР_1 », темно-сірого кольору, що належить ОСОБА_9 згідно свідоцтва про реєстрацію, та знаходився 05 червня 2021 року під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та будь-яких дій до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Місцем зберігання визначено територію спеціального майданчика ГУНП в Полтавській обл., с. Розсошенці, вул. Кременчуцька. Накладено арешт на реєстраційний документ (свідоцтво про реєстрацію) вказаного автомобіля марки «Опель Астра», серії № НОМЕР_2 , з зазначеним в ньому VIN кодом НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_9 , з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких дій до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Рішення слідчого судді мотивовано, тим що зазначене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки зберегли на сліди кримінального правопорушення та можуть слугувати доказом обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2021 року скасувати в частині накладення арешту на автомобіль

«Опель Астра» кузов № НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_1 та постанови нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого, в частині накладення арешту на «Опель Астра» кузов № НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_1 . Зобов`язати дізнавача Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_10 повернути ОСОБА_8 тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «Опель Астра» кузов № НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_1 .

З рішенням районного суду в цій частині не погоджується, так як вважає, що останнє є незаконним та необґрунтованим з підстави невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що автомобіль OPEL ASTRA кузов № НОМЕР_4 н.з. НОМЕР_1 не відповідає критеріям статті 98 КПК України; не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не зберіг на собі його слідів; не може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження від 05 червня 2021 за № 0000543 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України; відсутні докази існування у кримінальному провадженні цивільного позову чи його обґрунтованого розміру; слідчим не доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відзначив, що ОСОБА_8 не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, досудовим розслідуванням встановлено, що 05 червня 2021 року, до Полтавського РУП надійшло повідомлення від поліцейського взводу №2 роти №4 ГУНП в Полтавській області сержанта поліції ОСОБА_11 , про те, що 05 червня 2021 року, близько 02 години 30 хвилин, за адресою м.Полтава вул. Кагамлика 40, зупиненено транспортний засіб "Опель Астра" н.з. НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_8 , у якого при перевірці даного транспортного засобу була виявлена не відповідність номеру шасі з інформаційною базою НАІС.

05 червня 2021 року відомості про дану подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1200543 від 05 червня 2021 року з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.

В подальшому даний автомобіль було вилучено і поміщено на територію спеціального майданчика ГУНП в Полтавській обл., с. Розсошенці, вул. Кременчуцька 2В.

Оскільки вказане майно могли зберегли на собі сліди (пошкодженні), які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, існують достатні підстави вважати, що вони є доказами вчинення кримінального правопорушення.

05 червня 2021 року постановою дізнавача СД Полтавського РУП про визнання речовими доказами свідоцтво про реєстрацію ТЗ. автомобіль «Опель Астра» було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000543.

Крім того, як було встановлено, 22 липня 2021 року Полтавським науковим дослідним експертно криміналістичним центром МВС України було проведено експертизу, відповідно до якої було встановлено, що бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру: НОМЕР_2 на пластиковій основі з вихідним типографськими даними: «СХХ № 074616 Зам. 14-3270 PC Ukraina 02.2014» заповнений на ім`я ОСОБА_9 не відповідає аналогічним бланкам дійсних документів, що знаходиться в офіційному обігу.

Враховуючи те, що у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, містить сліди кримінального правопорушення, які можуть бути приховані чи знищені, що може негативно вплинути на дослідження усіх обставин кримінального провадження, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на майно.
Посилання апелянта на те, що в клопотанні відсутні підстави накладення арешту на майно, оскільки ОСОБА_8 не вручену підозру та відсутній цивільний позов, не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки за вказаними фактом зареєстровано кримінальне провадження, а накладення арешту на майно є необхідним для встановлення особи яка вчинила кримінальне правопорушення, шляхом проведення відповідних експертиз.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Інші доводи захисника теж є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами провадження і не наводять підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Отже, розглядаючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя дотримався вимогст.170 КПК України прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що на час звернення з клопотанням органом досудового розслідування доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки з`ясування обставин у кримінальному провадженні потребує дослідження транспортного засобу, проведення судових експертиз, про що також зазначав в судовому засіданні.
Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 діючого в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2021 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4