233 № 225/6117/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001550 від 07 вересня 2015 року стосовно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Артемове м. Дзержинськ Донецької області, громадянина України, має середню освіту, одружений, дітей не має, працездатний, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 17.01.2006 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 187 ч. 4, 186 ч. 5, 70 КК України до 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 30.07.2012 року Дзержинським міським судом Донецької області за ст. 391, 71, 72 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі, звільнений 29.11.2013 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001550 від 07 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

В судовому засіданні судом на обговорення з учасниками судового провадження поставлено питання про доцільність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки до закінчення строку його застосування 20.03.2022 року, завершити розгляд справи неможливо.

Прокурор ОСОБА_3 вважала за доцільне продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком ще на 60 днів, оскільки, на її думку, ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, бо він потрібний вдома.

Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію обвинуваченого, просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.01.2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20.03.2022 року.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 перебуває на стадії судового розгляду, свідки та обвинувачений не допитані.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи, викладене, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов висновку про доцільність продовження строку застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не даючи при цьому оцінки зібраним доказам, та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України:

-ризик переховування ОСОБА_5 від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років може бути визнане ним більш небезпечними ніж втеча, в зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити розгляд кримінального провадження. При цьому необхідно взяти до уваги, що до обвинуваченого раніше був застосований більш м`який запобіжний захід у вигляді застави, однак він не дотримався покладених на нього обов`язків та почав переховуватись за межами України на території Російської Федерації, протягом 6 років перебував у розшуку;

-ризик незаконного впливу на свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з якими обвинувачений знайомий та може спробувати шляхом вмовлянь, викликання жалю, погроз або будь-яким іншим чином вмовити останніх змінити показання на свою користь з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Судом враховано також особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 працездатний, але постійного місця роботи не має, тривалий час переховувався за межами України, має дві незняті на непогашені у встановленому законом порядку судимості за скоєння в тому числі, особливо тяжких злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.

За таких обставин, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_5 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.

Враховуючи, що на даний час є дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , що на даний час виключає можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності встановлених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом на теперішній час не встановлено, підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 193-199, 331 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дзержинськ Донецької області, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» в Донецькій області на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 07 травня 2022 року включно.

На ухвалу учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1