Справа № 183/6505/21
№ 1-кп/183/1302/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000072 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Актюбинськ, Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.08.2009 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.162 КК України до 2 років обмеження волі з випробуванням строком на 2 роки;
- 22.11.2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 13.06.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;
- 25.08.2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт; 10.03.2021 року знятий з обліку у зв`язку з відбуттям покарання;
- 14.07.2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільненого з випробуванням строком на 2 роки;
- 25.08.2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської областіза ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі; вирок суду від 14.07.2021 року, яким засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням строком на 2 роки,ухвалено виконувати самостійно,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

16.08.2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 знаходилися за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 . В цей момент у ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Ulefone S7», який належить ОСОБА_5 .
Цього ж дня, а саме 16.08.2021 року приблизно о 14 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою, скориставшись тим, що ОСОБА_5 знаходився в іншій кімнаті, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, вчиняючи злочин повторно, з корисливих мотивів, взяв із тумбочки коридору чуже майно, а саме мобільний телефон марки «Ulefone S7», вартістю 1 608,30 грн., який належить ОСОБА_5 та покинув приміщення квартири, тим самим викрав вказане майно.
В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном па власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну школу на суму 1 608 гривень 30 копійок.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також показав, що забрав телефон у корисливих цілях, а коли йшов до ломбарду його здавати, його зупинили працівники поліції з приводу даної крадіжки, яким він і віддав телефон. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розміру процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно. Суд також враховує, що завдана шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі шляхом повернення майна, а також думку потерпілого, який в своїй заяві не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Однак, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає рецидив кримінальних правопорушень за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.07.2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, перебуваючи на іспитовому строку, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення.
Тому, з урахуванням особливостей даного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме: нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання за ч. 2 ст. 185 КК України повинно бути призначено виключно у виді обмеження волі в межах санкції відповідної норми права.
Водночас, судом встановлено, що до постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 року, засуджений ОСОБА_4 винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку. Тому,суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 року більш суворим покаранням за цим вироком.
Також, судом встановлено, що після постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.07.2021 року, яким ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, останній в період іспитового строку вчинив інше кримінальне правопорушення, за яке він засуджується за цим вироком. Суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі № 127/25037/17, згідно з яким у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком, оскільки законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Тому, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.07.2021 року до покаранням, призначеного за цим вироком.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді обмеження волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 343,22 грн. (висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 4137-21 від 19.08.2021 року).

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на три роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року, більш суворим покаранням за цим вироком, призначити ОСОБА_4 покарання у виді трьох років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК Україниза сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року, і визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на три роки три місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання.
Речовий доказ мобільний телефон марки «Ulefone S7», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити за належністю потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 343 гривні 22 копійки.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1