Справа № 455/1355/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/12/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року у м.Львові
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 16.08.2019 року.
Скасовано арешти на майно, накладені згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 16.08.2019 року, ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 20.08.2019 року, ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 16.09.2019 року.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 250000 грн., у решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення експертиз в розмірі 3140 грн. 20 коп..
Вирішено питання про речові докази.
За цим вироком суду, ОСОБА_7 16.08.2019 року біля 01 години 45 хвилин, керуючи автомобілем "ВМW Х5", реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , в котрому перевозив пасажирів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухаючись ним по вулиці Садова в с. Міженець Старосамбірського району Львівської області, в напрямку с. Дешичі, при проїзді її ділянки поблизу будинку № 213, грубо порушив вимоги Р.1 п. п. 1.2, 1.5, 1.10; Р 10 п. 1.10 (в частині визначення термінів "безпечна швидкість", "видимість у напрямку руху", "дорожні умови", "дорожня обстановка", "проїзна частина"); Р 2 п. п. 2.3. б), д); Р. 10 п. 10.1; Р. 12 п. п. 12.1, 12.2, п. 12.4 та Р. 13 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, які виразилися в тому, що він, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху по умові заокруглення на даній ділянці дороги та перевищив максимально допустиму швидкість по умовах видимості елементів проїзної частини дороги, не дотримався безпечного бокового інтервалу до правої межі проїзної частини дороги, внаслідок чого на ділянці дороги із заокругленням праворуч по ходу його руху, без причин технічного характеру, втратив керованість над автомобілем, і як наслідок, виїхав за межі проїзної частини автодороги на ліве по напрямку його руху узбіччя дороги, після чого з`їхав за межі вказаного узбіччя дороги у лівий кювет, де наїхав на перешкоду у вигляді огорожі - металевої сітки подвір`я будинку АДРЕСА_2 та перекинувся.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України пасажир автомобіля "ВМW Х5", реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 64/19 від 10.09.2019 року отримав внутрішньочерепну травму, яка супроводжувалась ушкодженням кісток основи черепа, та кісток лицевого черепа, крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку, садно в тім`яній ділянці справа, синець у виличній ділянці справа, горизонтальну забійно-рвану рану в тім`яній ділянці зліва над вухом з рівними краями, масивні синці фіолетового кольору в обох орбітальних ділянках, які займають верхні та нижні повіки, садно в ділянці тіла нижньої щелепи зліва та деформацію кісток лицевого черепа, синець на передній поверхні шиї зліва, синець на передній боковій поверхні шиї зліва, синець на боковій поверхні шиї справа, садно вертикальне на передній поверхні правої гомілки в верхній третині, які утворились при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок стиснення голови автомобілем до твердого покриття землі, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент утворення, згідно живих осіб.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої наступила смерть потерпілого ОСОБА_10 , тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.
На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. У решті даний вирок суду залишити без змін.
На підтримку своїх апеляційних вимог покликається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим, не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Звертає увагу на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, повне визнання своєї вини, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. Вказує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував, що злочин вчинено з необережності, а також не зазначив обставин, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття. Крім цього, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що обвинувачений перебував за кермом тверезим, в той час як інші пасажир були на підпитку та своїми діями відволікали його від керування транспортним засобом. При цьому, обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено. Захисник вважає, що у даному випадку буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень призначення йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Призначене обвинуваченому покарання у виді 6 років позбавлення волі наближено до максимальної межі, встановленої санкцією відповідної статті, є надто суворим, явно несправедливим та не відповідає особі обвинуваченого.
При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.
Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту як необґрунтовану, та зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
На апеляційний розгляд потерпіла та її представник не прибули, при цьому потерпіла ОСОБА_9 подала клопотання від 06.07.2021 року, у якому просила розглянути справу за відсутності її та її представника.
Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не оспорюється захисником в апеляційній скарзі.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, на переконання колегії суддів, є вірною та в апеляційному порядку не оспорюється.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то слід вказати наступне.
В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судоми України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й, зокрема, характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Проте, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також не дав оцінку відсутності обставин, які обтяжують покарання, і не врахував обставин, які пом`якшують покарання, а тому, на думку колегії суддів, необґрунтовано призначив обвинуваченому покарання наближене до верхньої межі покарання, визначеного у санкції ч.2 ст.286 КК України.
Так, у вироку місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання обмежився лише посиланням на врахування тяжкості вчиненого злочину і особи обвинуваченого, хоча жодним чином не мотивував, які ознаки тяжкості вчиненого та які дані про особу обвинуваченого враховуються, та вказав про відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 як на стадії досудового розслідування, так і у суді першої інстанції, щиро розкаявся у вчиненому. Розкаяння проявилось у відвертому визнанні своєї провини у вчиненому злочині, а саме у порушенні ним, як водієм, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої наступила смерть потерпілого ОСОБА_10 , з яким він проживав в одному селі та який був його товаришем, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, крім повного визнання своєї провини, ОСОБА_7 у своїх показах у суді першої інстанції неодноразово просив пробачення у потерпілої ОСОБА_9 , яка є матір`ю його загиблого товариша, частково, в межах свого достатку, визнав цивільний позов, а також при судовому розгляді не оспорював фактичні обставини справи.
З викладеного, на переконання колегії суддів, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, слід врахувати таку обставину, яка його пом`якшує, як щире каяття.
Також, досліджуючи данні про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегіє суддів встановлено, що останній є особою, яка в порядку ст.89 КК України є раніше не судимою (т.2 а.с.59), одружений, має на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 а.с.65-67), по місцю проживання характеризується позитивно користується авторитетом серед односельців та товаришів (т.2 а.с.60), до затримання працював електриком у фірмі «Wach Dre» (Республіка Польща), на момент апеляційного перегляду вироку вже понад два роки перебуває під вартою з 16.09.2019 року, відповідно до характеристики ув`язненого, виданої Львівською установою виконання покарань (№19) від 28.04.2021 року, ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно, зокрема смерть близьких сприймає трагічно, останньому властиве загострене почуття обов`язку, гуманність, співпереживання іншим людям, чуйність, м`якосердечність.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції не встановлено обставин, яки би обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , і з таким висновком погоджується апеляційний суд.
Крім того, у матеріалах справи відсутні дані, які би свідчили про вчинення раніше ОСОБА_7 будь-яких порушень правил дорожнього руху України під час керування автотранспортом, за що останній притягувався би до адміністративної відповідальності, що характеризує ОСОБА_7 як законослухняного водія в минулому.
Отже, при вирішенні питання про можливість зменшення основного покарання обвинуваченому, про що захисник просить у апеляційній скарзі, колегія суддів ураховує, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, внаслідок чого настала смерть потерпілого. За формою вини вчинений злочин є необережним.
За таких обставин, враховуючи позитивні вищеперераховані характеризуючи дані особи обвинуваченого ОСОБА_7 , а також обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжує покарання, колегія суддів вважає на можливе задовольнити апеляційні вимоги захисника та на підставі п.2 ч.1 ст.407 КПК України змінивши вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, зменшити його до мінімальної межі основного покарання, визначеного у санкції ч.2 ст.286 КК України, а саме у виді трьох років позбавлення волі.

Призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки слід залишити без змін, оскільки розмір та вид додаткового покарання у апеляційній скарзі не оспорюється (межі апеляційного перегляду ст.404 КПК України).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, що переглядається в апеляційному порядку, у справі не встановлено.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: