Справа № 191/1000/20
Провадження № 1-кп/191/105/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 від 03.02.2020 року відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, учня Синельниківського професійно-технічного ліцею № 38, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2020 року близько 17-ї години ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебували неподалік будинку АДРЕСА_2 , де встріли раніше не знайомого їм ОСОБА_9 та почали з ним спілкуватися.
Після недовгого спілкування з ОСОБА_10 , ОСОБА_4 побачив в руках у ОСОБА_9 належний останньому мобільний телефон «Хіаоmі Redmi А4» чорно-жовтого кольору. Усвідомлюючи, що вказаний мобільний телефон представляє матеріальну цінність, ОСОБА_4 визначив його, як об`єкт свого злочинного посягання і у нього виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.
ОСОБА_4 , реалізуючи свій виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер для потерпілого, в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебували неподалік, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи поряд з ОСОБА_9 шляхом ривку вихопив з його руки мобільний телефон «Хіаоmі Redmi А4»» чорно-жовтого кольору. Після цього, ігноруючи вимогу потерпілого ОСОБА_9 повернути йому мобільний телефон. ОСОБА_4 , утримуючи викрадений телефон при собі, з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 704/20 від 25.02.2020, своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки, розмір яких становить 1335 грн. 50 коп.
Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся і підтвердив обставини вчинення злочину так, як вони викладені вище.

Законний представник ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 є її рідним сином, який виховується у повній родині. На даний час його поведінка значно змінилася на краще, він виграв турнір по настільному тенісу, отримав ІІ місце на міжміському змаганні, дуже переживає за скоєне кримінальне правопорушення. Збитки відшкодовано в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_9 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Покарання обвинуваченому просить призначити на розсуд суду.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю на підставі досліджених судом доказів.
Обставин, які відповідно до ст. 87 КПК України могли свідчити про недопустимість досліджених судом доказів, судом встановлено не було.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні.
Так вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.02.2021 року від ОСОБА_9 ( т. 2 а.с. 3);
-протоколом огляду місця події від 03.02.2021 року та фото таблицею до нього, яким підтверджено, що об`єктом огляду була територія домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ( т.2 а.с. 6-7);
- протоколом огляду предмету від 11.02.2020 року під час якого об`єктом огляду був мобільний телефон «Хіаоmі Redmi А4» чорно-жовтого кольору ( т.2 а.с. 13-15), який постановою слідчого від 11.02.2020 року був визнаний речовим доказом ( т.2 а.с. 16);
-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ( т. 2 а.с. 20-21) під час якого потерпілий впізнав обвинуваченого який відкрито заволодів його телефоном;
- висновком експерта від 25.02.2020 року № 704/20 яким підтверджені матеріальні збитки, розмір яких становить 1335 грн. 50 коп. ( т. 2 а.с. 25-28);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2020 року під час якого потерпілий розказав всі обставини вчинення кримінального правопорушення відносно нього ( т.2 а.с. 39-42).
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудним та досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність. Кваліфікуючою ознакою пред`явленого в обвинуваченні злочину є відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Умисні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття і вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Судом при призначенні покарання також враховуються вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.

Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105 КК України.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15 травня 2006 року №2, передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники. Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Враховуючи обставини та тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, у вчиненому розкаюється, вчинив злочин вперше, а також враховуючи досудову доповідь, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п.2, п.3 ч.2 ст.105 КК України у виді обмеження дозвілля з 22.00 години до 06.00 години ранку не залишати домоволодіння за місцем проживання та передачі під нагляд матері.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, і на підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п.2, п.3 ч.2 ст.105 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді:

-обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, які полягають у забороні виходу з місця мешкання з 22:00 до 06:00 години та продовження навчання;
-передача неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
Встановити тривалість примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 1 (один) рік з моменту набрання вироком законної сили.
Речовий доказ мобільний телефон «Хіаоmі Redmi А4» - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_9 ..

На вирок може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд в строк 30 (тридцяти) діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1