Провадження № 11-кп/4820/414/21
Справа № 679/989/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.119 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 28.05.2020, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2021 року,-
в с т а н о в и л а :
Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2021 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бугульма, Республіка Татарстан, Російська Федерація, громадянина України, росіянина, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні маючого двох малолітніх дітей, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_11 рахується з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 7625 гривень та моральну шкоду в сумі 300 000 гривень, всього 307 625 (триста двадцять сім тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.
В решті позову відмовлено.
Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили не обрано.
За вироком суду, 27 травня 2020 року приблизно о 19 год. 40 хв. ОСОБА_11 знаходився поблизу місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де грався спільно зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_12 та її малолітніми подружками. В цей час, на тротуарі по вказаній вулиці, побачив невідомого йому ОСОБА_13 , який виражався в його бік словами грубої нецензурної лайки, та на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останнього, між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_13 , штовхнув ОСОБА_11 рукою у праве плече, від якого останній не втримавши рівновагу, а саме перечепившись через металеву огорожу, впав на клумбу.
В подальшому, ОСОБА_11 піднявшись із землі, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , не маючи при цьому наміру на заподіяння йому смерті, наніс один удар ліктем лівої руки в область голови останнього, внаслідок чого ОСОБА_13 , втратив рівновагу та за рахунок прискорення, наданого тілу вище вказаним ударом, впав з положення стоячи задньою поверхнею тіла на тротуар, вдарився життєво-важливим органом тім`яно-потиличною ділянкою голови об асфальтне покриття тротуару, від чого отримав тілесні ушкодження у вигляді саден в лобно-скроневій ділянці голови справа, в тім`яній ділянці голови справа, крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої сторони в скроневій ділянці справа з переходом на тім`яну та потиличну ділянки справа, вдавленого перелому тім`яної кістки справа, субдуральної гематоми по всіх поверхнях головного мозку, тотального субарахноїдального крововиливу головного мозку, ділянок забоїв речовини головного мозку в ділянках полюсів скроневих та лобних долей правої і лівої півкуль, ділянки забою речовини правої півкулі мозочка, які за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння.
З місця події ОСОБА_13 госпіталізовано до лікувальної установи, а саме Хмельницької обласної лікарні до відділення інтенсивної терапії, де останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 год. 50 хв., від отриманих 27 травня 2020 року вищевказаних тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.119 КК України із застосуванням ст.69 КК України або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї статті. Цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 10000 гривень. При цьому вказує, що при призначенні покарання судом не враховано, що злочин був вчинений ОСОБА_11 неумисно, був спровокований діями та поведінкою потерпілого ОСОБА_13 , який висловлювався на адресу ОСОБА_11 нецензурними словами, штовхнув його, від чого той впав, перекинувшись через металевий пліт. Крім того зазначає, що ОСОБА_11 штовхнув потерпілого у відповідь, від чого той впав і вдарився головою до бетону і таке падіння було результатом не тільки поштовху, але і станом сп`яніння, в якому він перебував. Зазначає, що судом не визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки таке мало б виражатися у відшкодуванні шкоди для потерпілої, однак такий висновок не відповідає обставинам кримінального провадження, так як ОСОБА_11 попросив вибачення у потерпілої, а шкоду не міг відшкодувати шкоду у зв`язку із судовим розглядом, а тимчасових заробітків не вистачає навіть на утримання сім`ї. Посилається і на те, що розмір моральної шкоди в сумі 300000 гривень є завищеною, оскільки в ході судового розгляду не доведено фізичних та душевних страждань потерпілої, відшкодування яких може бути оцінено у такий значний розмір.
Потерпіла ОСОБА_8 просить вирок скасувати, призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 років обмеження волі. При цьому вказує, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_11 не займався і не займається суспільно корисною працею, не розкаявся у вчиненому, не відшкодував шкоду, не сприяв розкриттю злочину, а вину в інкримінованому кримінальному правопорушення визнав з метою уникнення кримінальної відповідальності за ч.2 ст.122 КК України. Звертає увагу, що ОСОБА_11 після нанесення тілесних ушкоджень, залишив потерпілого на місці пригоди і не намагався надати йому першу медичну допомогу або викликати швидку.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка просила задовольнити подану нею апеляційну скаргу, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають за таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будь ким із учасників судового процесу, в тому числі і самими обвинуваченим.
Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство вчинене через необережність, є вірною.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_11 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступені тяжкості вчиненого ними злочину та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , місцевий суд врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, непрацюючий, на утриманні має дві малолітні дитини, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, активно сприяв розкриттю злочину.
З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин правопорушення, позиції потерпілої, даних про особу обвинуваченого, наявності обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції правильно визначив в межах санкції статті вид та розмір покарання.
Не можуть бути задоволеними доводи захисника ОСОБА_10 про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання із застосування мст.69 КК України або більш м`якого покарання не зазначеного в санкції цієї статті, оскільки суд за наявності всіх обставин, призначив його в мінімальних межах санкції частини статті, за якою той обвинувачується, підстав для ще більшого пом`якшення, про що зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не знаходить.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України, яке внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
На переконання колегії суддів, зазначені вище обставини справи та дані про особу ОСОБА_11 у своїй сукупності, давали суду достатні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, проте в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням його до праці.
Підстав вважати призначене ОСОБА_11 покарання явно несправедливим колегія суддів не вбачає, переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не навела.
Доводи захисника про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно правової позиції, викладеної у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог суд першої інстанції дотримався та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, враховував глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_8 , пов`язаних зі смертю її чоловіка, а також враховував матеріальне становище обвинуваченого, який хоч і є непрацюючий, проте є працездатним, обґрунтовано стягнув з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 300000 гривень.
З врахуванням викладеного, підстав для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2021 року відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.
Судді