Ухвала
Іменем України
15 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 628/412/19
провадження № 51-5301ск21
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року,

встановила:
Вироком Купянського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхове Станично Луганського району Луганської області, зареєстрованого

у цьому АДРЕСА_1 , жителя

АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Біловодського районного суду Луганської області від 30 жовтня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК Українидо покарання

у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна за:
- ч. 2 ст. 15 ст.113 КК України на строк 10 років;
- ч. 1 ст. 258-3 КК України на строк 8 років;
- ч. 1 ст. 263 КК України на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано

невідбуте покарання за вироком Біловодського районного суду Луганської області

від 30 жовтня 2017 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 1 місяць без конфіскації майна.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком районного ОСОБА_4 визнано винним у сприянні діяльності терористичної організації, у закінченому замаху на вчинення з метою ослаблення держави шляхом пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське значення (диверсії), у носінні, зберіганні, придбанні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу за таких обставин.
Так будучи негативно налаштованим проти військовослужбовців Збройних Сил України та підтримуючи діяльність представників терористичної організації «Луганська народна республіка», не пізніше 19 жовтня 2018 року налагодив стійкий зв`язок із представником вказаної терористичної організації. В результаті чого в ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій щодо дестабілізації суспільно-політичної ситуації у зоні проведення Операції об`єднаних сил на території Луганської області, шляхом збору і передачі відомостей у сфері оборони, розголошення яких здатне спричинити шкоду національній безпеці України, тобто направлений на сприяння діяльності терористичній організації «ЛНР» та реалізуючи зазначений злочинний умисел ОСОБА_4 вчинив наступні дії.

25 жовтня 2018 року здійснив візуальне спостереження за переміщенням військової техніки Збройних Сил України у вказаному районі та в подальшому передав вказану інформацію засобами мобільного зв`язку представнику «ЛНР» - ОСОБА_5
30 жовтня 2018 року повідомив ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, про самостійне візуальне спостереження у вказаному районі поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за переміщенням військової техніки Збройних Сил України та фотофіксацію на камеру власного мобільного телефону переміщення військової техніки.
31 жовтня 2018 року, на місцевості, що знаходиться поблизу вказаного магазину за участі ОСОБА_6 , здійснив візуальне спостереження та фотофіксацію на камеру власного мобільного телефону переміщення військової техніки Збройних Сил України.
При цьому 04 листопада 2018 року ОСОБА_4 в ході телефонної розмови із ОСОБА_5 , передав останньому отримані відомості за результатом проведеного спостереження за переміщенням колон із технікою Збройних Сил України.
Крім того не пізніше 17 грудня 2018 року в ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на вчинення вибуху з метою ослаблення держави шляхом заподіяння шкоди обороноздатності, внутрішній безпеці України, пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та стратегічне значення для економіки і безпеки держави з метою отримання грошової винагороди. З метою реалізації свого злочинного умислу останній вчинив наступні дії.
ОСОБА_4 , попередньо отримавши інструкцію від ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, 17 грудня 2018 року прибув до залізничного моста, який був розташований у с. Піщане Куп`янського району Харківської області. Надалі знаходячись під вказаним мостом, ОСОБА_4 вилучив із порожнини даної конструкції білий мішок у якому виявив мобільний телефон марки «Prestigio», а також вибуховий пристрій, що являв собою згорток у формі прямокутного паралелепіпеда обгорнутого у полімерний матеріал чорного кольору, поверх якого був прикріплений мобільний телефон марки «Fly». При цьому вищевказаний вибуховий пристрій був несправжнім імітаційним засобом, який 13 грудня 2018 року був виготовлений співробітниками УСБУ в Харківській області.
Цього ж дня, 17 грудня 2018 року ОСОБА_4 з попередньо отриманими інструкціями від ОСОБА_5 , здійснив перевірку зарядженості мобільного телефону, прикріпленого до вибухового пристрою, а також телефону марки «Prestigio», які були використані як засоби дистанційного ініціювання вибуху. Надалі останній, помістив вибуховий пристрій під залізничне полотно вищевказаного залізничного моста та вирушив в сторону блок-поста розташованого у м. Сватово Луганської області.
Доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на вчинення вибуху, ОСОБА_4 у цей же день о 15:21 здійснив дзвінок на мобільний телефон марки «Fly», з метою ініціювання вибуху.
Однак, довести свої злочинні дії до кінця він не зміг з причин, що не залежати від його волі, оскільки останнього було затримано співробітниками УСБУ в Харківській області та в подальшому виявлено закладений під залізничним полотном вищевказаного залізничного моста вибуховий пристрій із засобом ініціювання вибуху.
Крім того, ОСОБА_4 не пізніше 07 грудня 2018 року, діючи умисно, маючи умисел на незаконне зберігання та перевезення вибухової речовини, прибувши у заздалегідь визначене ним місце, а саме район с. Піщане Куп`янського району Харківської області де на відкритій ділянці місцевості у прихованому вигляді, виявив, чим фактично придбав в порушення вимог нормативно-правових актів, вибухову речовину, а саме тротил зі спорядженими засобами для дистанційного ініціювання вибуху та вибуховий пристрій - електродетонатор типу «ЕДП» і надалі перевіз вищевказані предмети до залізничного моста та, які розмістив під залізничним полотном.
Харківський апеляційний суд своєю ухвалою від 07 жовтня 2021 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Як вбачається із касаційної скарги висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ст.113, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України, а також вид та розмір призначеного йому покарання у касаційній скарзі останнього не оспорюються.
Зі змісту касаційної скарги, засуджений, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, по суті, вказує на необхідність застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі - Закон № 838-VIII), яким передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доводи засудженого ОСОБА_4 про порушення допущенні судом апеляційної інстанції в частині незарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання (ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII) на думку колегії суддів, є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК Українизлочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно висновків, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 29 серпня 2018 року (справа 663/537/17) при вирішенні питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, слід враховувати час вчинення особою діяння. Якщо особа вчинила злочин, починаючи

з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення

у строк покарання, застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі - Закон № 2046-VIII), передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суди попередніх інстанцій дотримались наведених вимог матеріального права.
Так, з долучених до касаційної скарги копій судових рішень слідує, що ОСОБА_4 засуджений вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року за вчинення ним злочинів у період з жовтня 2018 року по 17 грудня 2018 року.
Таким чином, протиправні дії за якими обвинувачувався ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні були вчинені після 21 червня 2017 року. Тому під час зарахування ОСОБА_4 строку попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягала саме ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.

Апеляційний суд, переглянувши в апеляційному порядку вирок місцевого суду, належним чином надав оцінку доводам засудженого щодо необхідності застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок у цій частині без змін.
Ухвала апеляційного суду у цій частині достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду

від 07 жовтня 2021 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3