Справа № 336/689/21
Провадження № 1кп/397/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0001062 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, неодруженого, який не має на утриманні дітей, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому,-
- 16.09.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 04.12.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді двох років і двох місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
В судовому засіданні приймали участь:
прокурор ОСОБА_4
обвинуваченний ОСОБА_3
захисник ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
представник потерпілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 , 20.04.2019 року, приблизно о 19.00 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, біля будинку 3, де діючи з прямим умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень, на підґрунті раптово виниклого словесного конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кулаками обох рук, наніс не менше 2-х ударів в область голови потерпілому, від яких останній втратив рівновагу та впав на асфальт, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження, згідно висновку експерта КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР № 337/к від 11.10.2019, у вигляді перелому суглобового відростка нижньої щелепи ліворуч, фронтальний перелом нижньої щелепи на рівні перехідних різців, які як порізно так в сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я та рану у зовнішньому куті правової брови, слідом загоєння якої став виявлений при огляді рубець, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та гематому в області правого ключично-акроміального зчленування, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Позиція обвинуваченого.
ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково, щиро розкаявся, та пояснив, що, вважає, що він не скоїв злочин, а захищав свою честь, оскільки потерпілий постійно до нього чіплявся. З потерпілим не знайомий особисто. В період часу коли проходили конфліктні ситуації з потерпілим, а їх було всього три, він, проживав час від часу у будинку АДРЕСА_2 як член родини ОСОБА_9 , яка була його дівчиною. Щодо обставин, які сталися в квітні 2019 року ОСОБА_3 пояснив, що мав на меті захистити свою честь та гідність, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , присів на лавку біля нього, а той вскочив з лавочки та його штовхнув. Вказав, що правою рукою не міг нанести удар, наніс один удар лівою рукою в щелепу ОСОБА_6 , не маючи наміру покалічити останнього. Наніс удар тому що захищався від ОСОБА_6 , який розмахував руками. Події відбувалися дуже швидко, близько хвилини, все відбулося в присутності дружини ОСОБА_6 , яка після удару притримувала його.

Позиція потерпілого.
ОСОБА_6 у судовому засіданніпояснив, що з обвинуваченим особисто не знайомий. Стосовно трьох зустрічей з ОСОБА_3 , вказав, що їх було дві. Перша відбулася, коли вони зустрілися біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 пізно ввечері і на його, питання: «Ви до кого?», ОСОБА_3 почав грубо відповідати. Друга зустріч відбулася 20 квітня 2019 року. Того дня, вони з дружиною, повертаючись додому, присіли відпочити з бокалом пива. Сіли на лавочку біля під`їзду, під`їхали сусіди на машині, проходячи повз потерпілого, обвинувачений подивився на нього і сказав: «Ти наглядач за ящиками?», не зрозумівши питання потерпілий відповів: «За якими ящиками? Ти про що?», відразу після чого від обвинуваченого прослідував удар в брову, коли ОСОБА_6 почав підніматися, отримав другий удар у щелепу, після чого впав на праве плече на бетонну плиту, потім потерпілий піднявся і дівчата, які знаходилися поряд, їх розтягли по різні сторони, потім його забрала швидка допомога. Зазначив, що проживав на другому поверсі у будинку АДРЕСА_2 з дитинства до 2019 року. Після отриманих травм та проведених хірургічних операцій в нього дві пластини на бороді, дві пластини в щелепі і будуть там знаходитися усе життя.

Досліджені в судовому засіданні докази.
Свідок ОСОБА_10 суду надала пояснення, що з ОСОБА_3 не знайома, а потерпілий є її чоловіком. 20 квітня 2019 року ввечері вона та її чоловік ОСОБА_6 прогулювалися по вулиці. Підійшовши до під`їзду, ОСОБА_6 сів на лавочку покурити, біля нього був бокал пива. До під`їзду будинку АДРЕСА_2 під`їхала машина, з якої вийшла група людей їх сусіди та обвинувачений ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_3 проходив біля неї та її чоловіка, сказав: «Ви є відповідальним за ящики», потерпілий не зрозумівши питання відповів: «Які ящики?» і саме в цей же час, коли потерпілий вставав з лавки, прослідував удар, потерпілий почав підводитися після отриманого першого удару, і тут прослідував другий удар, після якого ОСОБА_6 упав. Вона, вхопилася за свого чоловіка, ОСОБА_3 теж хтось відтягнув, потім приїхала швидка допомога та поліція, і у потерпілого констатували зламану щелепу. 2 удари обвинувачений наносив руками, перший удар прослідував у брову, після першого удару потерпілий не впав, його тільки трохи відхилило назад, а після другого удару, який був нанесений в область щелепи, вже впав, зачепившись плечем об край лавочки. Повідомила, що обвинувачений якийсь час проживав чи то на сьомому, чи то на восьмому поверсі у їх під`їзді. До даної події, свідок пригадала, що була ситуація, згідно якої, вони ОСОБА_10 та ОСОБА_6 прогулювалися із собакою, коли повернулися з прогулянки та заходили в під`їзд, обвинувачений заходив за ними слідом, потерпілий спитав: «Ти до кого?», на що обвинувачений відповів запитанням: «Яка тобі різниця?», більше ніяких інцидентів не було. Зі слів ОСОБА_10 , наслідки нанесених ударів чоловіку дають про себе знати, оскільки потерпілий відчуває дискомфорт і не може нормально їсти, дана пластина, яка наявна тепер в щелепі ОСОБА_6 , буде там все життя.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що проживає в будинку АДРЕСА_2 з 2007 року. Добре знайома з сім`єю ОСОБА_12 . Бачила сварку між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з балкону своєї квартири. Незнайомий їй чоловік наніс два удари ОСОБА_6 руками, куди конкретно не бачила.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що була у своєї сусідки ОСОБА_11 в квартирі в будинку по АДРЕСА_2 . Перебуваючи на балконі в квартирі своєї сусідки вони почули крик, який лунав біля під`їзду, незнайомий їй чоловік вдарив ОСОБА_6 двічі. Хто кричав не бачила, чи було щось в руці ОСОБА_6 також не бачила. В момент нанесення ударів в обличчя, потерпілий сидів на лавочці, поряд із ним була його дружина ОСОБА_14 , яка сиділа трохи подалі. Після першого удару, потерпілий хотів встати, але не зміг через те, що отримав другий удар.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що ОСОБА_3 її колишній молодий чоловік, з яким вони припинили відносини у вересні 2019 року, відносини тривали приблизно 2 року. ОСОБА_3 взагалі не вживає спиртні напої, оскільки займався боксом і є неконфліктною людиною. В квітні 2019 року, точно день не пам`ятає, приблизно о 17 18 годині, вони поверталися з відпочинку, під`їхали до дому та почали діставати сумки з машини. ОСОБА_3 побачив ОСОБА_6 , який сидів на лавочці, і випивав зі своєю дружиною. Він підійшов до нього, як потім пояснив з причини того, що останній неодноразово підходив до ОСОБА_3 у нетверезому стані, чіплявся, щось доказував. Коли ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 і щось в нього спитав, ОСОБА_16 почав розмахувати руками і штовхнув обвинуваченого, в руках у потерпілого була пляшка якогось спиртного напою. Платонов зі свого боку відповів ударом, цей удар був в якості захисту нанесений кулаком скоріш за все правої руки і в цей момент потерпілий стояв на ногах, а не сидів на лавочці, нецензурно висловлювався. Після удару потерпілий трошки відхилився назад ближче до своєї дружини через те, що перебував в стані алкогольного сп`янінні, потім обвинувачений відійшов, а потерпілий продовжив розмахувати руками, а дружина його заспокоювала.

1)Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.94)
2)Протокол проведення слідчого експерименту від 10.06.2019 року ( а.с. 95-98);
3) Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 6408 відділення хірургічної стоматології та щелепно-лицевої хірургії ( а.с.102);
4) Ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2019 року про призначення експертизи (а.с. 103-104);
5)Висновок експерта № 517 від 14.06.2019 року (а.с. 105-107), згідно якого через відсутність необхідних медичних документів (медичної карти) невідомого обсягу та результату травми визначити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих гр.Мозговому неможливо( а.с. 105-107);
6)Ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2019 року про призначення судово-медичної експертизи (а.с. 108-109);
7) Висновок експерта № 337/к від 09.10.2019 року згідно якого, тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_6 , перелом суглобового відростка нижньої щелепи ліворуч, фронтальний перелом нижньої щелепи на рівні передніх різців, які порізно так і в сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Ушкодження, а саме рана у зовнішньому куті правої брови та гематома в області правового ключично-акроміального зчленування кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворилися від дії тупих предметів. Індивідуалізуючи ознаки яких в ушкодження не відобразилися. Виникнення виявлених ушкоджень у гр. ОСОБА_6 можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зон ушкодження для травматичних впливів. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_6 утворився від не менш трьох травматичних впливів, в короткий проміжок часу. Переломи нижньої щелепи у гр. ОСОБА_6 , виходячи з їх характеру та тяжкості, не могли бути спричинені власною рукою, інші ушкодження, розташовані в ділянках, що є доступними для спричинення власною рукою (а.с. 110-119);
8)Протокол пред`явлення особи для впізнання (а.с. 120-125);
9)Постанова про зміну кваліфікації кримінального правопорушення (а.с. 126);
10)Постанови про закриття кримінального провадження (а.с. 132-136);
11)Постанови про скасування постанов про закриття кримінального провадження ( а.с. 137-141);
12)Характеристика видана Запорізьким національним технічним університетом ОСОБА_17 ( а.с. 143).

Оцінка Суду.
В першу чергу суд звертає увагу на загальні положення щодо доказування в кримінальному процесі, застосування яких в даному конкретному випадку створює умови для реалізації завдань кримінального провадження.
Зокрема кримінально процесуальне законодавство не закріплює стандартів доказування, проте із положень чинного КПК прослідковується їх зміст.
Так, із частини другої статті 17 КПК можна побачити стандарт доказування «поза розумним сумнівом» перед застосовуванням якого суд вважає за необхідне зазначити, що не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яка передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.
Із статті 94 КПК випливає стандарт «внутрішнього переконання», зміст якого зводиться до того, що суддя повинен вільно оцінювати докази на основі свого внутрішнього переконання, яке виникає не з вузької оцінки доказів наданих сторонами, а з оцінки їх з урахуванням життєвого досвіду судді та всіх обставин справи.
В даній справі, враховуючи обставини, які підлягають встановленню, є застосовними обидва вказані стандарти. Застосування одного з них без іншого може призвести до хибних висновків, що недопустимо у провадженні в якому вирішуються важливі питання, що впливають на життя обвинуваченого.
Оцінюючи надані сторонами докази з точки зору належності, суд вважає, що вони підтверджують обставини, які підлягають доказуванню та мають значення для кримінального провадження, а отже є належними.
Оцінюючи надані сторонами докази з точку зору їх допустимості, Суд не знаходить підстав стверджувати, що вони отримані з порушенням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.
За таких обставин, розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши докази надані сторонами, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Призначення покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів;
- обставини вчинення злочину, а також наслідки злочину, які полягають у спричиненні ушкодження здоров`я потерпілому ОСОБА_6 ;
- данні про особу обвинуваченого, зокрема, те що він раніше до кримінальної відповідальності притягувався, щиро розкаявся у вчиненому.
Відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до 67 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_17 покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.
Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення мети покарання - виправлення засудженого.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального злочину, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, приймаючи до уваги, що обвинувачений є студентом 4 курсу денної форми навчання Запорізького національного технічного університету, не працює, має позитивну характеристику за місцем навчання, обставини, що пом`якшують покарання, тож суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинувачено ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 122 КК України є покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Суд враховує, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2019 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік.
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 року ОСОБА_18 засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі. У даному вироку також зазначено, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання ОСОБА_3 у виді 2 років і 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки. Вирок набрав законної сили 04.01.2020 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, остаточне покарання за цим вироком має бути призначено відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням, що призначене за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 року менш суворого, що призначено за цим вироком.
Разом з тим, враховуючи зазначені вище відомості, які характеризують особу обвинуваченого, встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, тобто наявні підстави для застосування ст.75 КК України.
Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_3 мають бути покладені обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Застосовуючи ст. 75, 76 КК України, суд враховує позицією Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 року у справі № 199/1496/17, провадження № 51-2631 кмо19. Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Підстави для задоволення цивільного позову.
Вирішуючи заявлений позивачем ОСОБА_6 позов до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26103,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від відшкодування якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.
В судовому засіданні встановлено, що шкода спричинена ОСОБА_6 і цивільним відповідачем завдання шкоди не заперечується.
Щодо розміру шкоди суд виходить з наступного.
Матеріальна шкода, яку просить стягнути ОСОБА_6 з ОСОБА_3 у розмірі 24785,42 повністю підтверджується наданими до суду доказами, а саме квитанціями долученими до матеріалів справи ( а.с. 14-21). Доводи цивільного відповідача про те, що сума у розмірі 7135,42 грн., а саме вартість ліків, які просить стягнути позивач нічим не підтверджуються, оскільки не зрозуміло, що саме ці медикаменти були призначені позивачу, а відтак не підлягає відшкодуванню, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6408 вбачається (а.с. 14), що 03.05.2019 року ОСОБА_6 була проведена операція-двосторонній метало синтез нижньої щелепи, окрім цього у виписці зазначені, які саме медичні препарати були призначені хворому і саме ці медикаменти, згідно наданих квитанцій, були придбані позивачем.
Згідно ст. 1195 ЦК України особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я фізичній особі зобов`язана відшкодувати потерпілому, окрім іншого, витрати на протезування, тобто витрати, які особа вже понесла, або мусить понести для відновлення свого порушеного права. Вартість набору для метало-остеосінтезу нижньої щелепи підтверджується і матеріалами справи, а саме рахунком фактурою № 42 від 02.05.2019 троку та квитанцією № 20530599 від 02.05.2019 року, згідно якої становить 17650.00 грн. (а.с. 18).
Між тим, суд звертає увагу, що витрати у розмірі 1200 грн., які згідно квитанції є благодійним внеском (а.с. 16) не підлягають відшкодуванню цивільним відповідачем, оскільки в розумінні вищевказаних положень закону не є витратами, які підлягають відшкодуванню.
Щодо моральної шкоди.
Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, який важко недооцінити, характер немайнових втрат, обставини описані вище, ступінь вини обвинуваченого, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями обвинуваченого у розмірі 10 000 гривень.
Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз покладаються на обвинуваченого відповідно до статті 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-374, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням, що призначене за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2019 року і вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 року, менш суворого, що призначено за цим вироком, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді двох років і двох місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, місце проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, місце проживання: АДРЕСА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24 785,42 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять гривень 42 коп.), моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні

Суддя: ОСОБА_1