Постанова Іменем України
19 жовтня 2021 року
м. Київ
справа №753/14267/18
провадження № 51-1597км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005758, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя м. Києва,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року ОСОБА_7 засуджено зач. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на засудженого обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Київський апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2019 року залишив вирок без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він 28 червня 2018 року вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, повторно, а саме за те, що він приблизно о 01:00, пошкодивши замки вхідних дверей за допомогою заздалегідь підготовленого предмета у вигляді металевої фомки, проник у будинок на території огородженої ділянки АДРЕСА_1 та викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 2682,99 грн.
Тієї ж ночі приблизно о 01:35 ОСОБА_7 аналогічним способом проник у будинок на території огородженої ділянки АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою та повторно викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 2479,12 грн.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 на підставах неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. А саме вважає, що суд першої інстанції, звільняючи засудженого від відбування покарання, не взяв до уваги обставини кримінального провадження та особу винного і безпідставно дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, внаслідок чого необґрунтовано застосував ст. 75 КК. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки не дав належної оцінки та не навів переконливих аргументів на спростування доводів прокурора щодо безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання. Прокурор вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор частково підтримав касаційну скаргу та вважав за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Захисник вважав, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та кваліфікація його дій прокурором не оспорюються.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, cуд при виборі заходу примусу зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дотримався положень матеріального права.
Як видно з кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та інші обставини, які впливають на покарання: повне визнання вини, щире каяття, рецидив злочинів. Також суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 раніше судимий, характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, і обрав засудженому покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК у мінімальному розмірі та звільнив його від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо м`якості призначеного засудженому покарання, звернув увагу також на те, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, штраф, призначений за попереднім вироком, сплатив і на час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку не має судимості. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що підстав вважати призначене засудженому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного через м`якість, немає, із чим погоджується і колегія суддів.
Що стосується законності застосування щодо ОСОБА_7 ст. 75 КК, то це рішення суд касаційної інстанції також вважає обґрунтованим, оскільки при його прийнятті суд додержався принципу індивідуалізації покарання, взяв до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення. З наявних у матеріалах кримінального провадження заяв потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 видно, що вони не мали жодних претензій до засудженого, підтвердили, що викрадене майно їм повернуто, не наполягали на позбавленні волі ОСОБА_7 .
Суд касаційної інстанції вважає, що наведені обставини є такими, що з урахуванням даних про особу винного давали суду підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку, встановленого статтею 75 КК.
Таким чином, суд обрав засудженому покарання, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Також суд обґрунтовано вирішив звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Переконливих аргументів щодо призначення ОСОБА_7 судом покарання, яке є явно несправедливим через м`якість, та неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК, у касаційній скарзі прокурора не наведено.

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та, залишаючи скаргу без задоволення, навів докладні підстави прийнятого рішення в ухвалі, яка повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 , не встановлено.

За наведених обставин підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3