Справа № 192/335/20
Провадження № 1-кп/192/13/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000056, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2020 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Орлово Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , не працевлаштований, має неповну середню освіту, не одружений, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 18 січня 2020 року приблизно о 19 годині 15 хвилин перебуваючи за місцем свого проживання в приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим злочинним умислом на спричинення легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, на ґрунті неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , наніс останньому п`ять ударів кулаком правої руки в область лівого ока та щелепи та п`ять ударів кулаком лівої руки по обличчю в область правої частини лоба. потерпілого.

Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій параорбітальній області з переходом на спинку носу, скроневу та виличну область, підшкірної гематоми на верхній повіці лівого ока з переходом частково на надбрівну дугу, садна в лобній області праворуч з переходом на надбрівну дугу в проекцію її середньої третини, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав.
У судовому засіданні пояснив, що в той день до нього в гості прийшов ОСОБА_6 та його співмешканка ОСОБА_7 . На той час обвинувачений мешкав з ОСОБА_8 і всі разом вони випили алкогольні напої та ОСОБА_3 пішов спати в іншу кімнату. Потім він почув якісь крики, від чого прокинувся, вийшов у кухню і побачив, що у ОСОБА_6 було побите обличчя. Він запитав у своєї співмешканки що сталося, на що ОСОБА_9 відповіла, що вдарила ОСОБА_6 пательнею по голові за те, що він штовхнув її під час коли вона розбороняла його у бійці з ОСОБА_10 . Обвинувачений зазначив, що особисто він не бив ОСОБА_6 , а про все що сталося йому розповіла ОСОБА_9 наступного ранку. Вважає, що тілесні ушкодження потерпілому нанесла саме ОСОБА_9 , яка злякалася, що у неї відберуть дітей, а тому вказала на обвинуваченого.

Не зважаючи на те, що обвинувачений свою вину не визнав суд вважає, що його винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінального проступку підтверджена та доведена в повному обсязі наступними доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні 23 грудня 2020 року пояснив, що у 2020 році перед святом Водохрещі він зі своєю дружиною ОСОБА_7 був вдома у буд. АДРЕСА_3 . Жінці зателефонувала ОСОБА_11 і запросила їх у гості. Остання жила з ОСОБА_3 у буд. АДРЕСА_3 . Він з дружиною і двома дітьми пішли до ОСОБА_11 . Потім разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 вони сиділи на кухні, пили каву, потім пиво. Конфліктів ніяких не було. ОСОБА_3 пив пиво, потім вийшов хвилин на 10 з кімнати. Як вони вже хотіли йти додому, то з кімнати вийшов ОСОБА_3 та почав кричати та бити його ( ОСОБА_6 ) по голові. Спочатку вдарив по обличчю, від чого він втратив свідомість. Потім наніс йому ще 6-10 ударів. Коли ОСОБА_3 його бив, ОСОБА_7 була на вулиці та розмовляла по телефону, а ОСОБА_11 і ОСОБА_12 була на кухні з ними, і все бачили. Після чого ОСОБА_6 пішов додому та ліг спати. Пояснив також, що не міг підняти голову та встати з ліжка 2 тижні. З ОСОБА_11 у нього конфлікту не було, він її не штовхав, та вона його не била. Ніхто, окрім ОСОБА_3 його не бив. Тілесні ушкодження у нього були на носі, на лівому оці, на брові. До лікаря не звертався, а звернувся до експерта, щоб зняти побої в лік. ім. Мечнікова через 5 днів після того, як ОСОБА_3 його побив.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні, в тому числі і під час проведення одночасного допиту свідків, пояснив, що він знайомий з потерпілим та обвинуваченим та у 2020 році взимку прийшов в гості до ОСОБА_3 приблизно о 21 годині 00 хвилин. В цей час вдома був ОСОБА_3 та його співмешканка ОСОБА_11 , а також потерпілий зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 . ОСОБА_3 відпочивав у спальні. Всі разом випивали, а потім стався конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , вона вдарила його в око. Свідок хотів розборонити їх, а потім зі спальні вийшов ОСОБА_3 та вдарив ОСОБА_6 також в око. Вони стали битися між собою, а причину бійки між ними свідок не знає, проте пояснив суду, що спочатку стали битися ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а свідок розбороняв їх. Потім стали битися ОСОБА_6 та ОСОБА_3 і їх ніхто не розбороняв. Свідок бачив, як ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_6 по обличчю.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що співмешкала із ОСОБА_3 з 2019 року по жовтень 2020 року, у них є спільна малолітня дитина, але ОСОБА_3 батьком не записаний. Взимку 2020 року вона запросила у гості ОСОБА_6 з його співмешканкою ОСОБА_7 . Вдома був ОСОБА_3 та ОСОБА_12 . Разом вони пили каву на кухні, а діти були в іншій кімнаті. Потім вона прогнала ОСОБА_6 , так як він почав сваритися з ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 вибив двері, штовхнув її ( ОСОБА_11 ) на той час вагітну, вона ударилася об плитку. Потім вона вдарила його пательнею у ліве око та по голові, від чого у нього потекла кров. Їх розбороняли ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . ОСОБА_3 у цей час спав, він ОСОБА_6 не бив. Пояснила, що її допитували співробітники поліції, вона їм розповіла все, як було. Але вони написали, що це ОСОБА_3 побив ОСОБА_6 , оскільки вона боялася що у неї можуть забрати дітей.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що є співмешканкою ОСОБА_6 і в 2020 році перед святом Водохреща ОСОБА_11 запросила їх до себе в гості, де вони пили кофе та пиво. ОСОБА_3 був напідпитку, а ОСОБА_6 танцював з ОСОБА_11 і тому обвинувачений став ревнувати свою співмешканку до потерпілого. Свідок вийшла на вулицю щоб зателефонувати, а потім її покликала дочка, яка сказала, що «батька б`ють». Після того як свідок повернулася до будинку, то побачила як ОСОБА_3 5-6 разів вдарив ОСОБА_6 по обличчю. Після цього вона забрала потерпілого, дитину і вони пішли додому.

Суд, оцінивши показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з точки зору їх допустимості та достатності, приходить до висновку, що вони є суперечливими та упередженими, оскільки вказані свідки є співмешканками на час вчинення кримінального правопорушення обвинуваченого та потерпілого відповідно. Суд вважає, що вказані особи є заінтересованими як в наданні показань на користь обвинуваченого, так і на користь потерпілого та не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів винуватості або невинуватості ОСОБА_3 . Крім того, показання цих свідків є мінливими та не точними. З огляду на вказане суд також не може прийняти показання вказаних свідків і в якості таких, що повністю спростовують винуватість ОСОБА_3 .

Тому суд вважає, що крім показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 , вина ОСОБА_3 підтверджується також дослідженими судом письмовими доказами:

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30 січня 2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 звернувся до поліції з відповідною заявою, в якій зазначив обставини, які викладені і в обвинувальному акті (а.с.139);

- протоколом огляду місця події від 12 лютого 2020 року та фотознімками до них, з яких з`ясовано місце вчинення кримінального правопорушення, яке підтвердив свідок ОСОБА_12

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 18 лютого 2020 року, згідно якого ОСОБА_6 показав механізм нанесення йому ударів кулаком правої руки в область лівого ока та щелепи та ударів кулаком лівої руки по обличчю в область правої частини лоба (а.с.146-149);
Обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень та механізм їх отримання, а саме: від механічної дії тупого предмету, що діяв в область обличчя ліворуч та праворуч, підтверджуються як показаннями потерпілого, так і Висновком експерта № 591е від 24 лютого 2020 року (а.с.151-153) та поясненнями експерта ОСОБА_13 наданими нею в суді.

Факт наявності у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді синця у лівій параорбітальній області з переходом на спинку носу, скроневу та виличну область, підшкірної гематоми на верхній повіці лівого ока з переходом частково на надбрівну дугу, садна в лобній області праворуч з переходом на надбрівну дугу в проекцію середньої третини, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень підтверджується Висновком експерта № 591е від 24 лютого 2020 року.

Згідно дослідженого Висновку експерта № 591е від 24 лютого 2020 року та наданих пояснень суду експертом ОСОБА_13 , тілесні ушкодження були заподіяні ОСОБА_6 внаслідок механічної дії, якою може бути удар кулаком. В той же час отримані тілесні ушкодження не відображають розмір травмуючого предмету та його характеризуючі особливості. Під час огляду потерпілого, експертом не було виявлено забійну рану або перелом кісток носа, які могли би утворитися від удару пательнею, на чому наполягав обвинувачений. Тому суд не приймає в якості доказів невинуватості ОСОБА_3 показання свідка ОСОБА_11 , яка намагалася переконати суд в тому, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 були заподіяні саме нею, шляхом удару ОСОБА_6 по голові пательнею.
У дослідженому судом Висновку експерта № 591е від 24 лютого 2020 року відсутні посилання на те, що тілесні ушкодження були заподіяні ОСОБА_6 твердим тупим предметом, яким могла бути пательня. Також експерт в судовому засіданні пояснила, що тілесні ушкодження у потерпілого хоча і завдані твердим тупим предметом, проте таким предметом не могла бути пательня, оскільки тоді б тілесні ушкодження були іншої природи.
Суд вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів показання самого потерпілого щодо механізму отримання ним тілесних ушкоджень. Отримання таких ушкоджень від дії тупого твердого предмета, як зазначено у Висновку експерта № 591е від 24 лютого 2020 року, повністю узгоджується з показаннями потерпілого та крім того, свідка ОСОБА_12 .

Тому суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, кваліфікованого за ч. 1 ст. 125 КК України доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, оскільки показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами та частково з показаннями самого обвинуваченого.

Показання свідка ОСОБА_14 та обвинуваченого стосовно нанесення свідком ОСОБА_8 ударів ОСОБА_6 по голові пательнею, а не ОСОБА_3 рукою не знайшли свого підтвердження під час дослідження Висновку експерта № 591е від 24 лютого 2020 року та допиту експерта в суді.

Суд вважає, що ОСОБА_3 є суб`єктом цього правопорушення, осудною та повнолітньою особою. Під час розгляду справи суд оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні.
Стороною обвинувачення в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання - не зазначено.
Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він вину не визнав, вважає, що в даній справі відсутні обставини, які як пом`якшують, так і обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, за місцем реєстрації та мешкання характеризується як особа, яка зловживає спиртними напоями, неврівноважений, агресивний, здатний до скандалів, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.
На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення кримінального проступку, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого вважає, що виправлення обвинуваченого можливе шляхом призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на максимальний строк у зв`язку з тим, що він вину не визнав. Призначення більш м`якого виду покарання у вигляді штрафу або покарання у вигляді виправних робіт є недоцільним, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований.
При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Оскільки суду не було надано будь-які речові докази, тому суд не вирішує питання щодо їх долі.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору, направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1