№707/256/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2022 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0003423 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вергуни, Черкаського району, Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , 08.12.2021 року, близько 12 год. 30 хв., перебуваючи біля паркану приватного будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання негативних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, наніс останній один удар правою ногою в кисть лівої руки потерпілої, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді перелому третього пальця лівої кисті, які у відповідності до висновків судово медичної експертизи за № 02-01/24 від 19.01.2022 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Учасники процесу не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відтак суд, пояснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, провів судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, проте відмовився від надання показів.

Суд, допитавши обвинуваченого, зясувавши думку потерпілої щодо міри покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов до висновку, що вина ОСОБА_5 доведена «поза розумним сумнівом» і знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані вірно - за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила суд призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України, потерпіла просила суд призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі);

відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, наявність щирого каяття, активне сприяння у розкритті злочину);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (вирішення неприязних відносин), спосіб (нанесення удару), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (тривалий розлад здоровя потерпілої);
наявність помякшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин;
особу обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненому злочині повністю, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП «Черкаська ЦРЛ» не перебуває, раніше не судимий.

Аналізуючи покази обвинуваченого, матеріали, що характеризують його особу, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 скоїв нетяжкий злочин з мотивів явної неповаги до потерпілої, що виникла внаслідок особистих неприязних відносин до ОСОБА_4 , і проявилась у бажанні завдати останній фізичного страждання і болю.

Проте, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що при призначенні покарання також має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції останнього від суспільства, у зв`язку з чим є можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, в порядку ст.75 КК України, визначивши йому іспитовий строк та поклавши обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов не заявлено.

Майнова шкода не завдана.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обиралась.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

з а с у д и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді два роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в Черкаський апеляційний суд всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1