23.11.2021 Справа № 756/809/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/809/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.11.2021 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002113 від 10.11.2020 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно працевлаштованого, одруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину, раніше судимого:
за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 01.10.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, покарання відбуте 24.02.2021;
за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.02.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
04.11.2020 приблизно о 17:40 ОСОБА_3 перебував у приміщенні гіпермаркету «Ашан» у місті Києві (просп. Степана Бандери, 15а), де в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Надалі, реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, того ж дня, в той же час та в тому ж місці, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та в тому, що він діє таємно, ОСОБА_3 умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення підійшов до стелажу з товаром, де був розташовані алкогольні напої, звідки взяв майно, належне ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» (), а саме алкогольний напій «Balvenie Caribbean cask» (арт. 566), вартістю 1665,83 грн (без урахування ПДВ), який помістив у рюкзак, що був при ньому того дня, та направився до виходу з гіпермаркету.
Виконавши всі дії, які ОСОБА_3 вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, не розрахувавшись за вищевказане майно, останній вийшов за лінію кас, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони гіпермаркету.
Внаслідок вчинення злочину в разі доведення його до кінця ОСОБА_3 міг спричинити ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» () майнову шкоду на суму 1665,83 грн (без урахування ПДВ).
Представник потерпілого ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився. Водночас, у своїй заяві до суду представник потерпілого просив розгляд кримінального провадження здійснювати за його відсутності, а тому судом було прийнято рішення про проведення судового провадження за відсутності останнього.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини. Зокрема, обвинувачений дав суду показання про те, що дійсно він 04.11.2020 у вечірній час доби у приміщенні гіпермаркету «Ашан» у м. Києві (просп. Степана Бандери, 15а), вирішив викрасти алкогольний напій для власного вживання. З торгівельної полиці гіпермаркету він взяв товар (пляшку спиртного) та, несплативши за нього, намагався покинути приміщення гіпермаркету, однак був зупинений охоронцем. При визначенні виду та розміру покарання просив суд суворо не карати та врахувати істотні зміни, що сталися в його житті, а саме те, що він одружився та в них народився син просив застосувати положення ст. 75 КК України.
У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненому, враховуючи те, що останній не оспорює обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, враховуючи позицію представника потерпілого, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, а також процесуальних рішень, що стосуються долі речових доказів у кримінальному провадженні, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
З огляду на викладене, розгляд кримінального провадження проводився стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого йому обвинувачення. При встановлених обставинах, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні закінченого замаху на викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за обставин, коли останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Разом із тим, із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , котрий формально позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно працевлаштований у структурному підрозділі «Київські теплові мережі» Комунального підприємства «Київтеплоенерго» на посаді слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 5 розряду служби з ремонту обладнання теплових джерел управління централізованого ремонту в указаному структурному підрозділі, офіційно одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за даними наявної документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога, а також під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, є раніше судимим за вчинення корисливого злочину.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття з огляду на те, що ОСОБА_3 в ході судового провадження висловив самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не встановив.
З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також характер і спосіб вчинення злочину, причини внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, та те, що ОСОБА_3 повторно вчинив закінчений замах на злочин проти власності, який відноситься до категорії нетяжких, зваживши на ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді обмеження волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене.
Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов?язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Враховуючи вищевказані обставини в сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, з огляду на те, що злочин за цим вироком ОСОБА_3 вчинив до постановлення попереднього вироку, а також на те, що на момент постановлення вироку обвинувачений ОСОБА_3 офіційно одружений та має на утриманні малолітню дитину, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.
Водночас, відповідно до висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 (справа №199/1496/17) кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 цього Кодексу, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 01.10.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин. Покарання за цим вироком ОСОБА_3 відбув 24.02.2021, тобто підстав для застосування та призначення покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України суд не вбачає.
Разом із тим, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.02.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено останньому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом 1-го року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Київський апеляційний суд ухвалою від 27.09.2021 змінив вирок місцевого суду від 26.02.2021 щодо ОСОБА_3 в частині застосування ст. 75 КК України та постановив викласти цю частину в такій редакції «На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік». У решті вирок залишив без зміни.
Статтею 70 КК України визначено підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань в межах, визначених частиною 2 цієї статті. За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку.
У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, до постановлення попереднього вироку щодо нього, а саме вироку Деснянського районного суду міста Києва від 26.02.2021 (справа №754/1557/21), а тому остаточне основне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, шляхом поглинення менш суворого основного покарання за попереднім вироком від 26.02.2021 більш суворим за цим вироком, а після цього ухвалити рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 цього Кодексу та про покладення на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні на стадії досудового та судового провадження не обирався, інші заходи забезпечення не застосовувались.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого основного покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.02.2021 більш суворим за цим вироком ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речовий доказ: алкогольний напій «Balvenie Caribbean cask» (арт. 566), який передано представнику потерпілого ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» (35442481) ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, залишити потерпілому за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження вироку визначено ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1