Справа №613/1711/21 Провадження № 1-кс/613/511/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2021 року м.Богодухів
19.10.2021 року техніка ПА «ВАТАЛ», а саме зернозбиральні комбайни в кількості 2 штук, розпочали обкошувати та розкошувати поле № 5, де знаходяться вищевказані земельні ділянки. У після обідній час до вказаного поля приїхав ОСОБА_8 , та почав погрожувати агроному ОСОБА_9 , та говорити щоб вони припинили збирання врожаю кукурудзи на вказаних земельних ділянках. З його слів він являється спадкоємцем вказаних земельних ділянок та врожай належить йому. До цього часу ніяких заяв про спроби самостійно обробляти та засівати вищевказані земельні ділянки йому не відомі. За його вказівкою працівники ПА «Ватал» залишили вищевказані ділянки, та перейшли до іншого поля.
25.10.2021 року близько 16:45 год. йому зателефонувала агроном ОСОБА_9 , та повідомила, що на вищевказані земельні ділянки заїхав Комбайн та розпочав збір врожаю. Він відразу викликав поліцію , та сам приїхав на місце події, де на вказаних земельних ділянках комбайн «Джондір» проводив збір врожаю кукурудзи. Також на ґрунтовій дорозі знаходився автомобіль КАМАЗ з причепом завантажені кукурудзою. Крім того всім процесом керував ОСОБА_8 , який ніяких документів, які б підтверджували його причетність до цих земельних ділянок та до врожаю на них не надав. Раніше до поліції він надавав документи, які підтверджують його право користування цими земельними ділянками, включаючи шляхові листи, наряди які підтверджують проведення весняно - польових робіт технікою підприємства.
Під час огляду місця події було зафіксовано у автомобілі КАМАЗ, а саме у кузові близько 11 тон., а в причепі близько 6 тон зерна кукурудзи.
Скільки саме до приїзду працівників поліції було вивезено кукурудзи йому не відомо. Згідно середньої врожайності по господарству врожайність кукурудзи даного гібриду становить 8 - 9 тон з 1 га. Зважаючи на те , що врожай був зібраний близько з 3-х га, на його думку не вистачає близько 10 тон., окрім того зерна, що знаходиться в автомобілі КАМАЗ та причепі.
Допитаний ОСОБА_11 пояснив, що 27-28 квітня 2021 року ПА «Ватал», де він працює трактористом засівало поле №5 в с. Козіївка Богодухівського району Харківської області насінням кукурудзи. Він разом з ОСОБА_12 , який був сівальником засівали поле. Дійсно на полі №5 маються земельні ділянки які ПА «Ватал» не обробляє, але вони виділені та на них встановлені межі. На 2 земельних ділянках ОСОБА_7 межі встановлені не були, тому вони засівалися одним масивом.
Допитаний ОСОБА_12 пояснив, що 27-28 квітня 2021 року ПА «Ватал», де він працює трактористом засівало поле №5 в с. Козіївка Богодухівського району Харківської області насінням кукурудзи. Він разом з ОСОБА_11 , який був трактористом засівали поле. Дійсно на полі №5 маються земельні ділянки які ПА «Ватал» не обробляє, але вони виділені та на них встановлені межі. На 2 земельних ділянках ОСОБА_7 межі встановлені не були, тому вони засівалися одним масивом.
Допитаний ОСОБА_13 пояснив, що 19.10.2021 року на полі №5, що знаходиться в с. Козїівка Богодухівського району Харківської області де маються земельні ділянки в обробітку ПА «Ватал» він обкошував межі. На даному полі засіяна кукурудза. 20.10.2021 року на вказівку керівництва, він приїхав на поле №5, щоб косити врожай кукурудзи. При переїзді з поля №4 на поле №5 він помітив автомобіль ВАЗ 2101 білого кольору, який знаходився в рядках кукурудзи і чоловік йому вказав, що якщо він почне косити кукурудзу то поїде в його напрямку під комбайн. Зі сторони чоловіка були погрози, активних дій застосовано не було. Про даний факт він повідомив керівника ОСОБА_5 , який приїхав на поле і згодом вказав йому косити інше поле, а сам залишився з ОСОБА_8 та вони розмовляли. Більше цього дня він на поле №5 не заїжджав.
Допитаний ОСОБА_14 пояснив, що він працює з ОСОБА_15 та заміщає комбайнера на комбайні «JOHN DEERE» 9660 STS д.н.з. НОМЕР_1 . Так 25.10.2021 року його попрохав ОСОБА_15 на полі в с. Козіївка Богодухівського району Харківської області скосити врожай кукурудзи на земельній ділянці 6 га. Він поїхав до поля, де його зустрів невідомий чоловік, який показав де саме косити кукурудзу. Він особисто у чоловіка нічого не запитував та почав косити кукурудзу. Згодом до місця де він косив приїхали працівники поліції.
В даному випадку, як зазначає прокурор, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою накладення арешту на вищевказане майно є необхідність його збереження в ході досудового розслідування в якості речових доказів.
Прокурор зазначає, що з метою виконання завдань кримінального провадження передбачених у ст.2 КПК України, а саме захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, вважає, що є підстави для позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вищевказаним майном, виявленим та вилученим під час огляду місця події за адресою: с.Козіївка Богодухівського району, Харківської області.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити, зазначив, що на даний час проводяться слідчі дії, остаточне рішення за кримінальним провадженням не прийнято. Уточнив, що просить суд заборонити лише відчуження техніки, повернути майно володільцю без заборони використання.
Представник володільця майна адвокат ОСОБА_17 вважав відсутніми підстави для накладення арешту на техніку, володільцем якої є його довіритель, який виконував свою роботу. Жодних правопорушень ТОВ ОСОБА_18 не скоював, при цьому товариству спричинена значна шкода.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_19 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Зазначила, що на її думку, зерно частково зіпсоване тому його подальше зберігання є недоречним. Уточнила, що вказане в клопотанні зерно кукурудзи належить саме ПА «ВАТАЛ», та що договора оренди землі на момент засівання земельних ділянок ПА «ВАТАЛ», яке є орендарем, діяли.
Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного.
Частиною першою, пунктом 7 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходами забезпечення кримінального провадження є: арешт майна.
Відповідно до положень статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема,: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурором доведена слідчому судді необхідність арешту майна, а саме вказаних у клопотанні транспортних засобів, оскільки вони відповідають критеріям, зазначеним у п.1 ч.2 ст.167 КПК України, є доказами злочину і для запобігання їх пошкодження, псування, знищення чи перетворення, виникла необхідність у накладенні на вказані в клопотанні транспортні засоби арешту.
Факту порушення прокурором строків подання до суду клопотання,судом не встановлено.
Відтак, наданими доказами підтверджується наявність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 132 Кримінального процесуального кодексу України.
Відсутні підстави вважати, що зазначене в клопотанні майно вилучено з порушенням процесуальних норм.
Клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відповідає вимогам частини 2 статті 171 Кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, клопотання прокурора в частині накладення арешту на транспортні засоби підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з частиною 4 статті 173 КПК України, вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню передаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Оскільки рухоме майно є громіздким та великогабаритним,використовується у підприємницькій діяльності, при цьому є доказом у кримінальному провадженні,обмеження права власності на це майно є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження,в зв`язку з чим слідчий суддя вважає необхідним визначити вид арешту транспортних засобів шляхом заборони їх відчуження,що не завдасть шкоди для кримінального провадження.
За вказаних обставин, слідчий суддя вважає, що рухоме майно на яке необхідно накласти арешт належить повернути його володільцю ТОВ Лебедюк попередивши про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.
Щодо накладення арешту на зерно кукурудзи вагою близько 17 тон., необхідно зазначити наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Однак, зазначених вимог закону прокурором в цій частині не дотримано зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, обґрунтовуючи своє клопотання у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні,а саме щодо свідоцтв про реєстрацію автомобіля «Камаз» та причепа,копії свідоцтва про реєстрацію комбайну та зерна кукурудзи.
Зокрема, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора відсутні докази того, що свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Камаз» та причепа,копія свідоцтва про реєстрацію комбайну та зерно кукурудзи, на які прокурор просить накласти арешт, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України, що свідчить про формальність постанови дізнавача від 25 жовтня 2021 року в частині визнання вказаного вище майна речовими доказами.
Крім того, слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення вилученого майна,вказаного вище, речовими доказами у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.
Зазначаючи у клопотанні про необхідність накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Камаз» ,свідоцтво про реєстрацію причепа,копію свідоцтва про реєстрацію комбайну та зерно кукурудзи вагою 17 тон., з посиланням на визнання їх речовими доказами, прокурор не вказує, які саме відомості може містити зазначене майно щодо обставин, що встановлюються у даному кримінальному провадженні, в межах якого було подано клопотання,а саме за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,що також є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання в цій частині.
Також слідчим суддею враховуються і негативні наслідки у разі накладення арешту на зерно кукурудзи,яке відповідно до наявних матеріалів,доданих до клопотання,належить ПА Ватал,яке наполягає на правомірності користування вказаними в договорах оренди земельними ділянками,які вказане господарство навесні цього року засіяло власним зерном кукурудзи, оскільки його арешт може призвести до псування урожаю та заподіяння у зв`язку з цим збитків суб`єкту господарювання.
Також слід зазначити,що будь-які правовстановлюючі документи на підтвердження права власності іншої особи на вказане в клопотанні зерно кукурудзи,в матеріалах справи відсутні. Доказів, які б у своїй сукупності об`єктивно підтверджували, що зерно кукурудзи, на яке прокурор просить накласти арешт, здобуто злочинним шляхом або що воно належить іншій особі,аніж вказаній самим прокурором в клопотанні, та як наслідок, свідчили б про доцільність накладення арешту на вищевказане майно прокурором до клопотання не додано та в матеріалах справи відсутні.
Зважаючи на викладене вище,клопотання прокурора в частині накладення арешту на зерно кукурудзи задоволенню не підлягає,у зв`язку з недоведеністю необхідності арешту цього майна який при викладених у клопотанні обставинах також явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Виконання ухвали доручити дізнавачу, контроль за виконанням ухвали прокурору.
В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя