Справа № 136/522/21
провадження №1-кп/136/40/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000018 від 11.09.2020, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_5 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

інших учасників

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
08.09.2020 біля 21:00 год., ОСОБА_4 , знаходячись на території домогосподарства своєї сестри ОСОБА_9 , що розташоване в АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, став виштовхувати останню із вказаної території.

У подальшому ОСОБА_4 , діючи із кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання наслідків від своїх дій у виді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг їх передбачити, у той момент, коли остання стояла біля хвіртки до входу на територію подвір`я, штовхнув останню своїми руками в область спини потерпілої, внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на землю.

Своїми необережними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді закритого черезвертлюгового перелому правої стегнової кістки (у верхній третині кістки) зі зміщенням, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки перелом правого стегна не являється небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжується загрозливими для життя явищами, але за своїм характером такий, що потяг за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ст.128 КК України, а саме необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті. Суду пояснив, що 08.09.2020 в обідню пору доби він перебував в АДРЕСА_2 , де через дорогу навпроти вказаного домогосподарства фарбував човен, а тому неодноразово ходив до подвір`я та повертався назад за відповідним інвентарем. Вказане домогосподарство є спадщиною, тому він також має право на частку у спадковому майні, як і його сестра ОСОБА_9 . Вказаний будинок розташований по сусідству із житловим будинком потерпілої ОСОБА_7 . На березі біля річки, де він ремонтував човен, навпроти їх будинків було багато сміття, яке у тому числі було принесене потерпілою та порозкидуване, про що він неодноразово робив зауваження останній, а тому в продовж дня він підзбирував його на купу, наміру підпалювати не мав і цього не робив. Коли в черговий раз він повернувся до подвір`я, то побачив, що горить щось на березі саме там де була гора сміття, тоді почув крик ОСОБА_11 «тушіть, тушіть!!!», підійшовши ближче він відповів потерпілій, - «чому я маю тушити, якщо я його не підпалював», при цьому потерпіла в його адресу висловлювалась образливими словами, що його збентежило та не сподобалось. Тоді ОСОБА_7 вирішила бігти до подвір`я, де живе його сестра та кричала - «Нюся, Нюся горить» аби її покликати. Ураховуючи те, що сестра хворіє, у зв`язку із чим неодноразово викликали швидку допомогу, він не бажав аби потерпіла її турбувала, а тому пішов слідом з метою заборонити тривожити сестру, при цьому, була вже пізня пора доби. ОСОБА_7 , яка продовжувала кричати «що загориться її сарай», продовжувала рух до дверей будинку, в якому проживає його сестра ОСОБА_12 щоб її покликати. ОСОБА_7 , вийшовши по сходинках до дверей, а в подальшому на причілок та взявшись за дверну ручку, почала кликати його сестру «Нюся, Нюся», у цей момент він взяв за плечі ОСОБА_7 (в подальшому на запитання захисника та суду сказав, що взяв під пахву потерплу) та повернув її обличчям до фіртки та почав виводити з подвір`я, не пхав її, але зусилля фізичні докладав, так як та здійснювала опір, незважаючи на її вагу, така відстань була десь до 4 метрів, закривши фіртку перед нею, він повернувся та продовжував змотувати переноску, якою користувався на березі. На подвір`ї росте трава «спориш», а за фірткою було всипано щебінь. Через деяку мить він, ОСОБА_4 почув стогін ОСОБА_7 , яка присіла за фірткою, опершись на неї, що з нею сталось йому не відомо, можливо вона сама перечепилась за щебінь чи траву та отримала тілесні ушкодження заподіяння яких ставиться йому у вину. Вказані події відбувались 08.09.2020 можливо біля 21 години, оскільки сутеніло але було ще видно. Впала ОСОБА_7 не на його подвір`ї, а за межами огорожі, отож йому не відомо причини падіння. Після чого було викликано поліцію та швидку допомогу. Обвинувачений також суду показав, що раніше перебували з потерпілою у гарних дружніх відносинах з дитинства, наразі стосунки неприязні, так як у вересні 2019 року син потерпілої потравив його собак. Цивільний позов не визнає за обставин невизнання своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості, суд вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України підтверджується зібраними та безпосередньо досліджені в судовому засіданні наступними доказами.

Так, потерпіла в судовому засіданні суду показала, що 08.09.2020 біля 21:00 години вона лягала відпочивати, в цей час її онучка ОСОБА_13 , побачила у вікні через дорогу на березі вогонь, про що повідомила їй. Коли вона, ОСОБА_7 побачила у вікні вогонь, то злякалась, оскільки ця відстань була занадто близькою до її домогосподарства, язики полум`я могли перекинутись на домогосподарство та бути б негативні наслідки. Тоді вона побігла до берега та почала кричати «горить, горить», повернувшись до подвір`я за відром з водою, набрала по телефону племінницю ОСОБА_14 попросила про допомогу та повернулась із відром води до місця, де горіло. Пізніше прибігла племінниця ОСОБА_14 , яка також з відром води та вони почали гасити вогонь, так як він був занадто близько до господарських будівель, що її належать. Зрозумівши, що не впораються власними силами, вона почала кричати до ОСОБА_4 «туши, допоможи загасити пожежу», на що той відповів, - «чому він має тушити, якщо він її не запалював». Тоді вона ОСОБА_7 вирішила покликати сестру ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , яка живе у будинку в АДРЕСА_2 , який є їх спадщиною із обвинуваченим. Вона попрямувала до подвір`я та кричала «Нюся, Нюся, вставай», благаючи по допомогу сестру ОСОБА_4 , однак той почав доганяти її, не допустив до будинку, різко повернувши, спровадив силою за фіртку, при цьому, взявши її за плечі він її при підняв, відірвавши трішки від землі та «тьопнув об землю». Вона, ОСОБА_7 , відчула різкий, нестерпний біль у стегновій кістці (у верхній частині), від чого почала кричати одразу та присіла, а ОСОБА_4 в цей час незважаючи на крик, зачинив фіртку за нею та почав фірткою «совати» таким чином, що заподіяв ще й інші тілесні ушкодження у вигляді подряпин на плечах та нозі, що була ближче до фіртки, що завдавало також нестерпного болю. При цьому була присутня її племінниця ОСОБА_15 та онучка ОСОБА_13 . Жодних дій для надання їй допомоги ОСОБА_4 не вживав, а лише висловлювався, що вона придурюється. В подальшому пробачення обвинувачений також не просив, не надавав їй матеріальної допомоги. Цивільний позов вона підтримує у заявленому обсязі. Просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання, оскільки він не зробив належних висновків.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона приходиться сусідкою як обвинуваченому так і потерпілій та проживає з ними на одній вулиці більше 60 років, десь за 50 м, як між сусідами бували всязі стосунки, однак із ними вона підтримує сусідські відносини. У вересні 2020 року, у вечірню пору, десь біля 21:00 години, коли вже сутеніло, вона почула шум на вулиці, хтось говорив, що «горить, горить!!!». Після чого вийшла на вулицю та прийшла до будинку, де проживає обвинувачений по АДРЕСА_2 , де проживає його сестра ОСОБА_9 , там побачила як ОСОБА_7 лежала на правому боці біля фіртки будинку, до вулиці, який є батьківщиною ОСОБА_4 , на землі і стогнала, плакала, казала, що її болить. ОСОБА_4 казав до неї «вставай, вставай, вона придурюється, нічого її не болить». При цьому, були присутні обвинувачений, онучка Софійка, два працівники поліції та племінниця потерпілої ОСОБА_14 .. Після цього, приїхала швидка допомога зробили обезболюючі уколи ОСОБА_7 та забрали її до медичного закладу, де вона проходила лікування. Пожежу особисто вона не бачила, але чула як через ставок пливли люди на човні і казали про це, а також пізніше розповідали сусіди. Чи перебував у стані алкогольного сп`яніння обвинувачений їй не відомо.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що потерпіла їй приходиться рідною тіткою, а з обвинуваченим вона перебуває в добрих відносинах, знає його з дитинства, однак після інциденту, який є предметом судового розгляду стосунки погіршились. Суду показала, що 08 вересня 2020 року десь біля 21:00 години до неї подзвонила тітка ОСОБА_7 , яка живе неподалік від її місця проживання, та повідомила, що біля неї пожар, запалив ОСОБА_4 , є небезпека, що загориться житловий будинок чи підсобні приміщення, прохала про допомогу. Коли вона вибігла надвір, то незважаючи на те, що віддаленість до будинку тітки від будинку, де вона проживає десь 500 м, то здавалось, що горить будинок, тому не вагаючись взяла одразу відро з водою та побігла до місця пожежі. Прибувши до місця, вона побачила, що вогонь занадто наблизився до домогосподарства потерпілої, який за висотою був більше трьох метрів, вони з тіткою почали тушити пожар. При цьому, і вона і тітка просили ОСОБА_4 , який перебував у цей час біля них про допомогу, однак останній відповів «навіщо воно мені, якщо я його не підпалював». Тоді тітка ОСОБА_7 вирішила покликати сестру обвинуваченого, що живе у будинку по АДРЕСА_2 , - ОСОБА_9 , за нею слідом пішов обвинувачений, а вона за ним слідом. Коли тітка наблизилась до фіртки в напрямку до житлового будинку, обвинувачений різко її розвернув та таким чином «тряхнув нею», а ОСОБА_7 втратила рівновагу та впала біля фіртки, та стала голосно кричати та стогнати, що її болить. ОСОБА_4 увійшов у подвір`я та почав після цього шарпати фірткою таким чином, що завдав ще ударів ОСОБА_7 по спині та нозі, що була ближче до фіртки. Тоді вона, ОСОБА_15 вимушена була стати біля фіртки, аби ОСОБА_4 не міг завдавати ударів фірткою ОСОБА_7 . На територію будинковолодіння ОСОБА_7 не встигла зайти і вона також не заходила, на подвір`я увійшов лише ОСОБА_4 , який шарпав фірткою. ОСОБА_4 допомоги не надавав, а кричав, що ОСОБА_7 придурюється та нехай встає. Вона, ОСОБА_15 , викликала працівників поліції та медичну допомогу, були пожежники. Пізніше прийшла ОСОБА_16 .

Крім показань учасників кримінального провадження та свідків в ході судового розгляду судом було безпосередньо досліджено письмові докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_7 від 10.09.2021, відповідно до якої остання повідомила, що 08.09.2021 о 21:00 годині в смт. Турбів по вул. Коцюбинського, ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження, а саме взяв її за плечі і сильно штовхнув від чого вона впала на землю на праву ногу;

- висновок експерта №1346 від 21.12.2020, відповідно до якого на підставі вивчення даних з медичної картки стаціонарного хворого №1186 з КНП «Липовецька ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_7 , 1943 року народження та рентгенівського знімку №б/н від 16.10.2020 на її ім`я ОСОБА_7 в останньої було виявлено тілесні ушкодження: закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки (у верхній третині кістки) зі зміщенням. Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_7 виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), за давністю утворення відповідає терміну вказаному у постанові про призначення експертизи 08.09.2020, за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки перелом правого стегна не являється небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувався загрозливим для життя явищем, але за своїм характером такий, що тягне за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я;

- протокол огляду місця події від 24.03.2021, за участі потерпілої ОСОБА_7 , в присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , відповідно до якого було проведено огляд ділянки дороги, а саме частини вулиці в АДРЕСА_2 , домогосподарство розташоване праворуч, територія домогосподарства огороджена парканом, через металеві ворота та хвіртку, які на момент огляду знаходяться в зачиненому стані. Зі слів потерпілої ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 штовхнув її після чого вона впала та отримала перелом ноги. Фото таблицями доданими до протоколу огляду місця події від 24.03.2021 за адресою АДРЕСА_2 , про що зазначено у протоколі про їх наявність, відповідно до яких відображено будинковолодіння та вигляд фіртки з огорожею цього будинку, які безпосередньо оглядались в судовому засіданні та потерпіла ОСОБА_7 і свідок ОСОБА_14 показали, де ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_7 , після чого вона впала від отриманих тілесних ушкоджень;

- медична картка стаціонарного хворого №1186 на ім`я ОСОБА_7 , відповідно до якої було зафіксовано дату госпіталізації ОСОБА_7 08.09.2020, встановлено діагноз закритий черевовертальний перелом правого стегна, залізодефіцитна анемія, у зв`язку із чим проводилось лікування, дата виписки 16.10.2020.

У судовому засіданні сторона захисту вказувала на розбіжність показів свідка ОСОБА_14 надані нею у ході досудового розслідування та судового розгляду.

Суд вважає, доводи сторони захисту в цій частині неспроможними, оскільки як було встановлено покази у свідка ОСОБА_14 слідчим відбирались за місцем проживання в смт. Турбів, свідок не писала їх самостійно, після чого слідчою було надруковано протокол допиту свідка за допомогою електронної техніки та після того привезено на підпис свідку, що ОСОБА_14 підтвердила в ході судового розгляду, тому щодо обставин розбіжності номеру будинку, де відбувалась подія, зокрема те, що це було біля подвір`я, яке є батьківщиною ОСОБА_4 не придала значення, достовірні відомості нею надано в судовому засіданні.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до загальних положень КПК України, суд сприймає безпосередньо покази свідків та потерпілих під час судового розгляду, що узгоджується із усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої звернуто увагу, що ті, хто несе відповідальність за прийняття рішення про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, повинні мати можливість особисто заслуховувати потерпілих, обвинувачених і свідків та оцінювати достовірність їхніх показань.

При цьому, суд звертає увагу, що сторона захисту в ході судового розгляду кримінального провадження не навела жодних аргументів щодо спростування встановлених судом вище обставин даного кримінального правопорушення та перевірених зібраними доказами на доведення перед судом своєї позиції.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд, оцінюючи зібрані та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України «поза розумним сумнівом» при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органами досудового слідства, за ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушенняу, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, а саме: обвинувачений одружений, офіційно не працюючий, раніше не судимий, за відомостями органу місцевого самоврядування за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно; виключений з військового обліку військовозобов`язаних запасу за досягненням граничного віку перебування у запасі; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, мети кари, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, обставини цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, обставин, що обтяжують його покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також з урахуванням позиції потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, вважає, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді громадських робіт на певний строк.

Обмежень, які встановлені в частині 3 статті 56 КК України, щодо неможливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді громадських робіт, з урахуванням відомостей про особу, не встановлено.

Судом встановлено, що потерпілою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов на загальну суму 23663 гривень у відшкодування завданих обвинуваченим ОСОБА_4 збитків вчиненим кримінальним правопорушенням, у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, з яких 3 663, 00 грн. матеріальна шкода, а 20 000 грн. моральна шкода.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом встановлено, що обвинуваченим було подано відзив на позов, у порядку ст.178 ЦПК України, відповідно до якого він просив суд в задоволенні цивільного позову відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію тим, що Основами законодавства України про охорону здоров`я визначено певні зобов`язання держави перед громадянами України щодо надання медичної допомоги безоплатно, а до позову не додано доказів потерпілою, що витрати на її лікування не були понесені державою, а саме нею.

Крім цього, у відзиві звернуто увагу, що лікування потерпілої у період з 08.09.2020 по 16.10.2020 проводилось із застосуванням ліків, які передбачені для лікування інших хвороб, а не отриманих потерпілою тілесних ушкоджень стегнової кістки, що не потребує додаткових знань, так як є ліками від застуди. Також було витрачено кошти на бензин та проведення тесту на COVID 19, витрати на які не можуть бути включені на відшкодування майнової шкоди потерпілій.

Потерпілою через її представника було подано відповідь на відзив, який ухвалою суду від 09.11.2021 було повернуто без розгляду, оскільки він був поданий із порушенням вимог ст.178, 179 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи наведені норми права та конкретні обставини справи, беручи до уваги, що вина обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України доведена, що детально уже викладено вище, суд вважає, що цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, на підтвердження матеріальної шкоди позивачем надано до позову чеки на придбання медичних препаратів, які датовані періодом перебування потерпілої на лікуванні з 08.09.2020 по 16.10.2020, сума таких витрат за цей період склала 2 837, 84 грн.

Суд вважає, що вказані докази підтверджують понесені потерпілою витрати на придбання медичних препаратів та бандажу в період проходження її лікування, отож суд вважає, що вони підлягають до стягнення із обвинуваченого на користь потерпілої.

У той же час витрати на придбання ліків у вигляді ношпи 27.12.2020 на суму 105, 28 грн., суд вважає не підлягають відшкодуванню потеплілій, оскільки виходять за межі періоду лікування та не підтверджують необхідність їх застосування лікарем внаслідок отриманої травми в подальшому.

Також суд вважає, що підлягає до задоволення розмір понесених потерпілою витрат на заправку транспортного засобу, оскільки такі витрати були вимушено понесені потерпілою 16.10.2020, у зв`язку із випискою із медичного закладу та доправкою її додому, що в інших спосіб є неможливо з урахуванням отриманих ушкоджень ноги, що ускладнювало б її пересування.

Ураховуючи те, що майнова шкода у розмірі 3 556, 84 грн. підтверджена потерпілою документально, вина обвинуваченого у заподіянні такої шкоди потерпілій обвинуваченим доведена, дії обвинуваченого були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, тому суд вважає, що позов у цій частині підлягає до часткового задоволення.

Доводи обвинуваченого наведені у відзиві суд вважає неспроможними, оскільки його вина в ході судового розгляду була доведена, витрати потерпілої в період її лікування внаслідок неправомірних дій обвинуваченого підтвердженні, а перекладання таких витрат на державу, на що вказувала сторона захисту, останньою не доведено, оскільки саме на сторону, яка вказує на такі обставини покладається обов`язок їх доведення перед судом.

Що стосується моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Аналізуючи наведені норми права, а також роз`яснення, викладені у постанові Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4, враховуючи обставини справи, суд вважає, що потерпіла саме у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого перенесла душевні страждання, пов`язанні з отриманими травмами.

Суд вважає, що факт душевного болю є беззаперечним і вказані обставини дійсно призвели до погіршення емоціонального стану та морального здоров`я потерпілої, з урахуванням її похилого віку, часу необхідного для реабілітації внаслідок отриманих ушкоджень та їх наслідків.

Також слід звернути увагу, що обвинувачений не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, не визнав цивільний позов, добровільно не відшкодовував матеріальну шкоду, що спричинено ним потерпілій, а розкаяння при останньому слові не було щирим.

На думку суду, справедливим слід визначити розмір моральної шкоди, виходячи з того, що цінність здоров`я та життя людини не можна визначити в грошах, тому будь-яка сума на відшкодування моральної шкоди реально не компенсує моральні страждання, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
З урахуванням викладеного, встановлених обставин кримінального провадження, характеру та обсягу душевних страждань потерпілої, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн зможе компенсувати завдану їй моральну шкоду протиправними діями обвинуваченого.
За таких обставин, суд задовольняє позов в цій частині також частково.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 65 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме:

- медичну картку стаціонарного хворого №1186 на ім`я ОСОБА_7 , повернути до КНП «Липовецька ЦРЛ», що знаходиться в м. Липовець по вул. Пирогова, буд.9, Вінницької області;

- рентген знімки від 16.10.2020, які надані потерпілою, - повернути законному володільцю.

Цивільний позов ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 у відшкодування завданих збитків вчиненим кримінальним правопорушенням майнову шкоду у розмірі 3 556, 84 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, що становить 13 556, (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 84 грн.

В решті цивільного позову відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_19