Справа № 503/1326/21
Провадження №1-кп/503/18/22
УХВАЛА

16 лютого 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в рамках судового провадження у кримінальному провадженні № 0000367 від 20.11.2018 року,клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загнітків Кодимського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою професійно-технічною освітою, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

встановив:

В провадженні суду перебуває вище зазначене кримінальне провадження за обвинуваченнямОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Прокурором до суду було подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та на даний час ризики, які були підставою для його застосування не змінилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від суду, незаконна впливати на недопитаних свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор вказує, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що під час судового розгляду судом вже було проведено допит більшості учасників судового провадження, а тому вважає, що немає підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений буде незаконно впливати на них. При цьому, просив суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зокрема цілодобово.
Обвинувачений в судовому засіданні погодився з думкою свого захисника та додатково зазначив, що має на утриманні дитину, а також літніх батьків і сестру з інвалідністю.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 27.10.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку її дії до 24.12.2021 року. При цьому, ухвалою суду від 22.12.2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 18.02.2022 року.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В свою чергу згідно ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Крім того, згідно положень другого речення ч.7 ст. 194 КПК України, у разі необхідності строк обов`язків, передбачених частинами п`ятою та шостою цієї статті, покладених на обвинуваченого може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому суд вважає, що ризики з числа передбачених пунктами 1 і 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні не зменшились.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним, обвинувачений, з метою уникнення покарання, може зокрема переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд вважає, що ризики, передбачені пунктами 1 і 3 ч.1 ст. 177 КПК України, є доведеними та на разі не зменшилися.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, оскільки відсутність працевлаштування, навчання та ведення відповідного способу життя, то суд зауважує, що останнє саме по собі не підтверджує наявності ризику, передбаченого пунктом 4 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, не вбачається доведеності існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи те, що раніше обвинувачений не судимий.
Ураховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та міцність його соціальних зв`язків, а саме наявність в нього неповнолітньої дитини, літніх батьків та сестри з інвалідністю, суд вважає, що вказані факти не зменшують заявлені і доведені у кримінальному провадженні ризики, оскільки зазначені обставини мали місце і в минулому, але в період 19.11.2018 року до 09.09.2021 року обвинувачений ОСОБА_4 ухилявся від досудового слідства, внаслідок чого постановою слідчого 04.12.2018 року був оголошений в розшук, в якому перебував до моменту його затримання 09.09.2021 року.
Також судом враховано ступінь суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_4 обвинувачується, проти життя та здоров`я особи.
Водночас судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, оскільки судом здійснюється дослідження доказів, зокрема не завершено допити всіх свідків сторони обвинувачення.
Ураховуючи зазначене вище суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування даного запобіжного заходу та продовжують існувати, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, але з урахуванням стадії судового розгляду строк даного продовження є виправданим не на 60 діб, а лише на термін до 01 квітня 2022 року.
В свою чергу, з врахуванням зазначеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зокрема цілодобово, на даний час.
Керуючись ст. 110, 199, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_4 строк тримання під вартою на термін до 01 квітня 2022 року.
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Копію ухвали про продовження строку запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1