Справа №577/1849/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/744/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

08 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 577/1849/20 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зарафшан Бухарської області Республіки Узбекистан, українця, проживаючого за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зареєстрованого місця проживання не має, раніше судимого,

КОРОВАЯ ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Норильськ Красноярського краю Російської Федерації, росіянина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого

визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

перекладача ОСОБА_16 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_13 просить застосувати до нього ст. 69 КК та дати менш суровий вирок, у зв`язку з суттєвим погіршенням стану його здоров`я. Вказує, що при проголошенні вироку у нього стався рецедив хвороби туберкульоз відкритої форми. Крім того зазначає, що щиро розкаявся, всі збитки потерпілій відшкодовані та жодних претензій вона не має;

- обвинувачений ОСОБА_12 просить змінити вирок в частині призначення виду покарання та призначити йому покарання в виді обмеження волі з застосуванням ст. 69 КК, оскільки має на утриманні малолітніх дітей, хворого батька, а шкода потерпілій відшкодована, жодних претензій вона не має;

- захисник ОСОБА_14 просить змінити вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_12 в сторону пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК та призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Зазначає, що призначене покарання судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк 3 роки не відповідає особі засудженого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості і підлягає зміні в сторону пом`якшення, адже покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_12 має тісні соціальні зв`язки, він одружений, на його утриманні перебуває малолітній син 2016 року народження та хворий батько, який переніс інсульт і потребує постійної сторонньої допомоги.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021 ОСОБА_13 та ОСОБА_12 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і їм призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки кожному. Ухвалено стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на користь держави судові витрати в сумі 817,25 грн за проведення судових експертиз.

За вироком ОСОБА_13 та ОСОБА_12 17.04.2020 близько 23:30 разом з ОСОБА_17 , який засуджений вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.08.2020, за попередньою змовою, прибули до господарства ОСОБА_18 в АДРЕСА_5 і, розподіливши між собою ролі, ОСОБА_17 і ОСОБА_12 залишилися біля будинку, щоб спостерігати за обстановкою, а ОСОБА_13 , зламавши віконну раму металевим прутом, проник всередину будинку. Коли ОСОБА_17 та ОСОБА_12 підійшли до будинку, став подавати їм викрадені речі. У подальшому ОСОБА_13 відчинив двері та ОСОБА_12 зайшов до будинку і допоміг ОСОБА_13 винести з холодильник, телевізор, мікрохвильову піч, вентилятор, соковитискач, електрочайник, масляний обігрівач, пилосос, годинник, а всього майна на загальну суму 8459 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисників ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які просили змінити вирок, застосувати ст. 69 КК та пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_11 про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах обвинувачених та захисника не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційних скарг про застосування до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 положень ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення дійсно не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Таким чином, при призначенні обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останніми кримінального правопорушення, особи винних, які раніше неодноразово судимі, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування майнової шкоди, обставину, яка обтяжує покарання рецидив кримінальних правопорушень, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК, яке є мінімальним і на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особами винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, а будь-яких законних підстав для призначення їм покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

постановила:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021 відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_19 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4