Справа № 750/2383/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/610/21
Категорія - приведення вироку у відповідність Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про приведення вироку у відповідність із законодавством України, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді певного строку позбавлення волі,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з клопотанням, в якому просить застосувати до нього положення ст. 69-1 КК України, визнавши явку з повинною (з`явлення із зізнанням) та слідчу дію відтворення обстановки і обставин події злочину, якщо суд вважає ці докази належними і допустимими, пом`якшуючими вину обставинами (оскільки під час слідчої дії здобуто знаряддя злочину, що сприяло розкриттю злочину), та замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти років; застосувати щодо нього конституційні принципи справедливості і максимальної індивідуалізації покарання в трактуванні Конституційного Суду України та замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти років; звільнити його з зали суду внаслідок відбутого строку покарання та закінченням строку давності.

Суд прийшов до висновку, що фактично в даному випадку засуджений оскаржує вирок Чернігівського обласного суду від 01.06.2001 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2021 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про приведення вироку у відповідність із законодавством України, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді певного строку позбавлення волі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою вирішити порушені у клопотанні питання.

Вважає, що судом безпідставно проігноровано наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як явка з повинною та слідча дія відтворення обстановки та обставин події злочину, що судами всіх інстанцій визнані як належні та допустимі докази. Звертає увагу суду на наявність касаційного подання прокурора в якому обґрунтована позиція щодо зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання. Апелянт переконаний, що постановлений щодо нього вирок порушує конституційні принципи справедливості та максимальної індивідуалізації покарання, а також суперечить положенням ст. 3 Європейської Конвенції з прав людини.

Захисник ОСОБА_7 просить визнати поважними причини пропуску подання апеляційної скарги та поновити його, скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 в повному обсязі.

Автор скарги переконаний, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про оскарження засудженим вироку суду від 01.06.2001 року, оскільки метою подання клопотання було не оскарження вироку, а його приведення у відповідність з нормативно-правовими актами України та міжнародно-правовими актами. Зокрема, було порушено питання про застосування ст. 69-1 КК України, як нової норми матеріального права, яка покращує становище засудженого. На переконання адвоката, єдиною фактичною відмовою у задоволенні клопотання є відсутність на теперішній час в державі процесуальної процедури заміни покарання особі, яка засуджена до довічного позбавлення волі, або умовно-дострокове звільнення такої особи. Проте, стверджує апелянт, вирішуючи це питання необхідно керуватися не лише нормами національного законодавства, а й нормами міжнародного права. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, переконаний в необґрунтованості та незаконності такої відмови особам, засудженим до довічного позбавлення волі.

В засіданні апеляційного суду засуджений та його захисник просили задовольнити апеляційні скарги і застосувати до ОСОБА_8 ст. 69-1 КК України як новий закон, що має зворотню силу для ОСОБА_8 і пом`якшує його відповідальність. Прокурор просив відмовити в задоволенні обох апеляційних скарг.

Вислухавши сторони і дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Оскільки засуджений наполягав на застосуванні до нього положень ст. 69-1 КК України, то колегія суддів в першу чергу зосередилась на питання можливості застосування цієї норми закону до ОСОБА_8 .

У відповідності до тексту цієї статті КК, вона застосовується за умов: наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1,2 ч.1 ст. 66 КК, відсутності обставин, що обтяжують покарання а також при визнанні обвинуваченим своєї вини.

Виходячи з тексту закону, для його застосування необхідно, щоб суд встановив усі перелічені вище обставини. Пункт 2 ч. 1 ст. 66 КК передбачає у якості обставини, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

ОСОБА_8 засуджений за участь в умисному убивстві двох осіб. В засіданні апеляційного суду він, наполягаючи на правдивості його показань на досудовому розслідуванні, вважаючи їх обставинами, що пом`якшують покарання, пояснив, що відшкодування шкоди потерпілим ним не проводилось.

Колегія суддів вважає, що в даній справі взагалі не може йти мова про можливість усунення заподіяної шкоди, адже предметом злочинного посягання в даному випадку було життя двох людей, яке повернути неможливо. А усунення заподіяної шкоди якраз і є однією з підстав для застосування ст. 69-1 КК.

Численні звернення ОСОБА_8 до судів різних інстанцій про перегляд вироку, яким він був засуджений до довічного позбавлення волі, якраз і свідчать про невизнання ним своєї вини і відсутність щирого каяття.

Відповідно, матеріальний закон - стаття 69-1 КК, на яку посилається засуджений, не може ні за яких обставин бути застосована в даній справі.

Оскільки це питання однозначно вирішено колегією суддів, вона вважає оскаржувану ухвалу місцевого суду по суті правильною і не зосереджується на інших питаннях, поставлених засудженим про можливість звільнення його від покарання на підставі практики міжнародних судів, оскільки ці інші питання в цій справі не можуть застосовуватись окремо від питання застосування ст. 69-1 КК. Апеляційну скаргу колегія суддів вважає необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Адвокатом ОСОБА_7 поставлене питання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги. Підстави для поновлення пояснені ним в судовому засіданні. З метою забезпечення права на доступ до правосуддя, колегія суддів вважає за можливе цей строк поновити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на подачу апеляційної скарги.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді певного строку позбавлення волі стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4