справа №190/623/21
провадження №1-і/176/1/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження : прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області матеріали клопотання прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної проруратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, відомості про злочин в якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2021 року за № 0000057, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, пенсіонера, підприємницькою діяльністю не займається, на обліку в територіальному центрі зайнятості населення не перебуває, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого трьох неповнолітніх дітей, опікуном чи піклувальником не призначався та утриманців не має, особою із встановленою за висновком МСЕК інвалідністю не являється, державних відзнак та нагород не має, раніше не судимого, зареєстрованого та до затримання мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

З матеріалів клопотання витікає, що ОСОБА_4 15.02.2021 року знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, після вживання алкогольних напоїв, перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_1 , на підґрунті неприязних відносин з батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього виник злочинний намір направлений на нанесення тілесних ушкоджень останньому.
В той же день 15.02.2021 року ОСОБА_4 , знаходячись в вказаному домоволодінні реалізуючи свій злочинний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень своєму батькові ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, стоячи біля дерев`яного ліжка, застосовуючи фізичну силу рук, підняв поперед себе за одяг лежачого біля ліжка на підлозі ОСОБА_6 , та опинившись стоячи обличчям до ліжка, із застосуванням сили кинув його на ліжко в результаті чого потерпілий ударявся об дерев`яне бильце. В подальшому протягом дня коли бачив лежачого ОСОБА_6 поруч з ліжком на підлозі повторював дану дію, так протягом дня це відбулося 4 рази, в наслідок чого потерпілий при падінні ударявся об дерев`яне бильце та стіну, поруч з якою стояло ліжко, різними частинами тіла. Наступного дня, тобто 16.02.2021 року ОСОБА_4 продовжив розпивати спиртні напої, та в ході конфлікту із ОСОБА_6 стоячи біля ліжка, застосовуючи фізичну силу рук, підняв поперед себе за одяг лежачого біля ліжка на підлозі ОСОБА_6 , та опинившись стоячи обличчям до ліжка, із застосуванням сили кинув його на ліжко. В подальшому протягом дня коли бачив лежачого ОСОБА_6 поруч з ліжком на підлозі повторював дану дію, так протягом дня це відбулося 8 разів, в наслідок чого потерпілий при падінні ударявся об дерев`яне бильце та стіну, поруч з якою стояло ліжко, різними частинами тіла.
Вказаними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: переломів ребер з ліва з 4 по 10, з права - з 2 по 10, розриву лівої нирки, закритої тупої черепно-мозкової травми голови (субдуральний крововилив та субарахноідальний крововилив.), які згідно п.п. 2.1.3 літера «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.
В судовому засіданні прокурор Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 підтримав клопотання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки продовжують існувати ризики передбачені ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив змінити відносно свого підзахисного запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, а саме з 23 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. наступного дня.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідив та оговоривши підстави заявленого клопотання, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 ризики передбачені ст. 177 КПК України не перестали існувати, оскільки як підтверджується обвинувачується у цій справі у вчиненні тяжкого злочину, може намагатися переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків.
В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив що з 2019 року являється пенсіонером, до цього часу працював поліцейським сектору реагування патрульної поліції. До свого затримання мешкав зі співмешканкою з якою мають спільних двох малолітніх дітей, крім того має ще сина від іншого шлюбу. За рішенням суду визначено місце проживання сина від іншого шлюбу з ним як батьком, але син періодично мешкає разом зі своєю тіткою. Також обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що зловживає алкогольними напоями та за життя батька з останнім мав конфліктні ситуації.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований чи подовжений у тому числі щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є пенсіонером за вислугою років, має дохід у вигляді 7200 грн., являється батьком трьох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , однак при цьому як встановлено та підтверджено в судовому засіданні самим обвинуваченим, останній зловживає спиртними напоями, після встановлення місця проживання сина ОСОБА_9 , 2007 року народження з ним як батьком допускав, що дитина мешкала разом з тіткою, тобто соціальні зв`язки як обвинуваченого ОСОБА_6 як батька так і чоловіка в родині є не стабільними, як особистість є конфліктною людиною, за життя батька з останнім періодично виникали сварки.
Встановлені обставини у сукупності між собою та у сукупності між тяжкістю передбаченого покарання не доводять достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, на чому наполягає захисник та обвинувачений.
При цьому, оцінюючи всі обставини в сукупності, суд також приймає до уваги та враховує практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, враховуючи вагомість доказів і обставин по ним, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке тягне за собою покарання за тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, наявність доведених обставин, які свідчать, що існують ризики переховуватися останнім від явки до суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, та які вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою запобігання таким ризикам, суд визнає за необхідність продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 та ст. 182 КПК України, виходячи з характеру правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , його особи, матеріального стану суд не убачає підстав встановлювати останньому розмір застави як альтернативний запобіжний захід для її внесення.

Керуючись ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчуг Полтавської області, громадянину України, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі Криворізька установа виконання покарань №3, по 02 листопада 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та направити копії ухвали прокурору окружної прокуратури, начальнику державної установи Криворізької установа виконання покарань №3, начальнику відділення поліції № 5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для відома та виконання.

Суддя ОСОБА_1