Номер провадження 11-кп/816/351/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, без місця реєстрації, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2021 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 120 год громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2 106 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 471,03 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник стверджувала про безпідставне визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, оскільки достатніх доказів на підтвердження його вини матеріали справи не містять.

Так, захисник звертала увагу на пояснення обвинуваченого, який суду зазначав про те, що в день події вживав спиртне разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , хлопцем на ім`я ОСОБА_13 та дівчиною на ім`я ОСОБА_14 . Були вдома у ОСОБА_10 . Вказував, що мобільного телефону не викрадав та хто це зробив не бачив. Стверджував, що вони відпочивали в альтанці (бесідці) на території домоволодіння, коли до нього підійшов ОСОБА_12 і запитав, чи є у нього документи. Він - ОСОБА_8 відповів тим, що дійсно у нього є посвідчення водія, тоді вони сіли в авто з ОСОБА_11 і ОСОБА_15 та поїхали до ломбарду де ОСОБА_12 дістав мобільний телефон, звідки він у нього не запитував, та надав на його прохання працівнику ломбарду своє посвідчення водія, і так як саме це були його документи, то йому і видали квитанцію, він розписався за 1 000 грн, які віддав ОСОБА_12 . Зазначав, що йому - ОСОБА_8 було відомо, що ОСОБА_12 і раніше неодноразово здавав в ломбард якісь речі, а Денис йому давав також своє посвідчення, тому і він погодився в цей раз дати своє. Після цього, вони поїхали на базу, де він - ОСОБА_8 працював і в цей час подзвонив ОСОБА_10 і сказав, що у ОСОБА_9 зник мобільний телефон.

Захисник переконана, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_8 таємно викрав мобільний телефон ОСОБА_9 .

Сторона захисту стверджувала, що у вироку суд послався на покази потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що поставила телефон на зарядку в будинку ОСОБА_10 і телефон зник. Хто взяв її телефон вона не знала, а потім від ОСОБА_10 їй стало відомо, що телефон викрав ОСОБА_8 . Будь-яких інших відомостей, які б вказували на винуватість саме ОСОБА_8 у скоєнні крадіжки, вона не наводить.

Також захисник зазначала, що суд взяв до уваги і пояснення свідка ОСОБА_12 , який мав всі підстави оговорити ОСОБА_8 , щоб самому уникнути кримінальної відповідальності, але не надано оцінку і не наведено жодних мотивів неприйняття до уваги пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_11 , яка пояснювала, що їй відомо, що ОСОБА_12 раніше викрадав різні речі та здавав їх до ломбарду.

Крім того, захисник не погоджувалась з врахуванням як доказу вини її підзахисного довідки про результати опитування з використанням поліграфа від 10.09.2019 року (а.с. 137-138), вважаючи, що зазначені в ній відомості носять лише орієнтовний характер.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор, обвинувачений та потерпіла апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 09.05.2019 року з 14:00 год ОСОБА_8 знаходився у домоволодінні ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 , де відпочивав та вживав спиртні напої з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Під час відпочинку ОСОБА_9 залишила власний мобільний телефон MEIZU М 6Т 16 Gb Gold заряджатись у кімнаті будинку. Після чого, у цей же день, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись сам у кімнаті, де ОСОБА_9 залишила мобільний телефон, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів та метою, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди потерпілій та бажаючи настання таких наслідків, таємно викрав мобільний телефон MEIZU М 6Т, належний ОСОБА_9 , вартістю 2106 грн, чим спричинив останній майнової шкоди на вказану суму. З місця вчинення кримінального правопорушення зник з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка вимоги скарги підтримала просила вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, захисник стверджувала про безпідставне визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, оскільки достатніх доказів на підтвердження його вини матеріали справи не містять, а тому просила вирок суду відносно нього скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Зібрані досудовим слідством докази в сукупності вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки).

Так, в ході судового розгляду судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснював суду, що в день вчення злочину він вживав спиртні напої разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , хлопцем на ім`я ОСОБА_13 , дівчиною ОСОБА_15 , перебував вдома у ОСОБА_10 , але мобільного телефону не викрадав і не бачив хто це зробив. Зазначав, що вони відпочивали в беседке на території домоволодіння, коли до нього підійшов ОСОБА_12 і запитав, чи є у нього документи. Так, у нього були посвідчення водія, вони сіли в автомобіль з ОСОБА_15 та ОСОБА_11 і поїхали до ломбарду, де саме ОСОБА_12 дістав мобільний телефон, звідки він у нього не запитував, та надав на його прохання працівнику ломбарду своє посвідчення водія, і так як саме це були його документи, то йому і видали квитанцію, він розписався за 1000 грн., які віддав ОСОБА_12 . Так, він знає, що останній раніше здавав в ломбард золотий ланцюжок, а Денис йому давав також своє посвідчення, тому і він погодився в цей раз дати своє. Після цього вони поїхали на базу, де він працював і в цей час подзвонив ОСОБА_10 і сказав, що у Рити зник телефон. Коли вони повернулися до решти компанії, то всі кинулися запитувати де телефон саме до ОСОБА_12 , а не до нього. Оскільки злочину не вчиняв, то і цивільний позов потерпілої обвинувачений не визнав.

Врахувавши вказані пояснення обвинуваченого, суд вислухав і інших учасників справи, зокрема потерпілу та свідків, які пояснили наступне.

Так, потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції пояснювала, що 09.05.2019 року відпочивала з компанією у домоволодінні ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 у беседке вживали спиртні напої, у неї розрядився телефон і його поставили на підзарядку у будинку. Приблизно через 1,5- 2 години вона зайшла в будинок по телефон, але його не було. Вона посварилася зі всіма і уїхала. Через два тижня їй подзвонив ОСОБА_10 і повідомив, що телефон викрав ОСОБА_16 і здав його у ломбард «Скарбниця». Цивільний позов підтримує на суму 3 420 грн., саме за таку ціну вона купила мобільний телефон у вересні 2018 року через мережу Інтернет і оцінила вона його як новий, а не б/у. (а.с.19) Під час повторного допиту, потерпіла пояснила, що лише ОСОБА_8 зранку брав її телефон, бачив як він виглядає, вона йому казала пароль і він комусь телефонував.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 суду зазначав, що 09.05.2019 року компанією, в тому числі, він, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , перебували біля магазину за адресою АДРЕСА_3 і пили пиво. Потім близько до обіду пішли в гості до ОСОБА_10 , сіли в беседке у дворі , пили також пиво та слухали музику, Маргарита пішла у будинок спати, також і ОСОБА_10 ходив у будинок, а ОСОБА_16 також вставав із столу і вибував із поле його зору. О 16 годині до нього підійшов ОСОБА_20 та попросив звозити його на машині до ломбарду. Він погодився і разом із ним, ОСОБА_21 та ОСОБА_19 поїхали по місту в район 9-го мікрорайону до ломбарду. Туди зайшов ОСОБА_16 , дістав мобільний телефон золотистого кольору, і отримав гроші, скільки він не знає, але ОСОБА_16 дав йому 200 грн на бензин. В ломбард заходив просто за компанію. Потім поїхали на роботу ОСОБА_22 , на базу, де він і признався йому, що це він викрав телефон. Тоді свідок запитав, навіщо він це зробив, так як думав, що в ломбард ОСОБА_23 здає свій телефон, а не чужий. Вказує, що у них були добрі дружні відносини і хоча зараз не спілкуються, але підстав його оговорювати немає .

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснювала, що в цей день були в гостях у ОСОБА_10 у дворі, розпивали спиртні напої. Потерпіла повідомила, що в неї розрядився телефон і свідок віднесла його у будинок на підзарядку. Потім поїхала разом із ОСОБА_24 , ОСОБА_22 і ОСОБА_19 на автомобілі у місце, в районі 9 го мікрорайону зупинилися і хлопці вийшли з машини, як пояснив ОСОБА_16 міняти валюту. Повернувшись, вони разом поїхали на природу, заїхавши в магазин хлопці купили продукти харчування та пиво, скільки саме грошей витратили вона не бачила, пізніше зателефонувала ОСОБА_25 і сказала, що в неї зник телефон. Вони повернулися до будинку ОСОБА_10 , вийшла потерпіла і попросила повернути їй телефон. Всі сказали, що не брали її телефон і хто брав не бачили.

Крім пояснень потерпілої та свідків, на встановлення вини обвинуваченого, суд першої інстанції також врахував:

- копію чеку № 5973;

- гарантійний талон;

- акт здачі прийомки № 293747 від 05.09.2018 року про придбання ОСОБА_9 нового мобільного телефону MEIZU М 6Т 16 Gb Gold за 2 999 грн, а всього сплатила 3 421 грн., в тому числі, за негарантійний ремонт, сім і протектор, протектор на дисплей, доставку. (а.с.56-57);

- висновок експерта № 19/119/11-1/1699е від 08.08.2019 року, за яким ринкова вартість смартфона MEIZU М 6Т 16 Gb Gold станом на час вчинення злочину на 09.05.2019 року могла складати 2 106 грн. (а.с. 59-62);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 09.09.2019 року, згідно якого з ПТ Ломбард «Свіжа копійка» за адресою м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 12 вилучено договір фінансового кредиту під заставу майна від 09.05.2019 року на ім`я ОСОБА_8 . (а.с.65-67);

- постанову про визнання речовим доказом від 19.09.2019 року даного договору. (а.с.68-69);

- копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 (а.с.73);

- довідку про результати опитування з використанням поліграфа від 10.09.2019 року, з якої убачається, що свідок ОСОБА_12 про скоєння крадіжки мобільного телефону вперше дізнався в день скоєння крадіжки від особи, яка її скоїла, а саме від знайомого на ім`я ОСОБА_16 . (а.с. 135-136);

- довідку про результати опитування з використанням поліграфа від 10.09.2019 року, з якої убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вважає себе причетним до скоєння таких правопорушень, як розпивання спиртних напоїв у громадських місцях, шахрайство, крадіжка, надання неправдивих свідчень;вважає себе причетним до скоєння крадіжок металолому та мобільного телефону;про скоєння крадіжки мобільного телефону дізнався раніше від усіх в момент скоєння крадіжки;вважає, що телефон потерпілої він зняв із «зарядки» та розблокував його графічним ключем;першим запропонував поїхати до ломбарду;під час закладання телефону до ломбарду знав, що телефон викрадений та належить знайомій ОСОБА_18 ;просив ОСОБА_26 надати неправдиві свідчення в поліції;вважає себе винним у вказаному кримінальному правопорушенні так, як сам його скоїв та не дає правдиві пояснення під час проведення опитування із використанням поліграфа. (а.с.137-138).

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, а пояснення потерпілої та свідків були послідовні, узгоджені між собою та не суперечили один одному, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема у вчиненні ним крадіжки телефону потерпілої ОСОБА_9 .

Ні обвинуваченим, ні його захисником не надано колегії суддів доказів які б ставили під сумнів належність і допустимість взятих судом першої інстанції доказів і покладених їх в основу свого вироку.

Як захисник, так і обвинувачений наголошували на непричетності останнього до інкримінованого злочину. В суді першої інстанції ОСОБА_8 зазначав, що він не викрадав мобільного телефону ОСОБА_9 , а йому у ломбарді показав його свідок ОСОБА_12 , який його оговорює, однак таким твердженням суд першої інстанції дав оцінку, з якою колегія суддів погоджується, оскільки вважає, що такі доводи обвинуваченого слід розцінити як особливе ставлення обвинуваченого до скоєного з власних міркувань і життєвих принципів, яке суперечить встановленим нормам моралі у суспільстві, а тому така позиція обвинуваченого зводиться як до обраного способу захисту від пред`явленого обвинувачення, так як твердження щодо обмовлення обвинуваченого у вчиненому свідком та потерпілою є голослівними і не підтверджені жодними доказами.

Більше того, вказана позиція обвинуваченого спростовується безпосередньо показаннями самої потерпілої, договором з ломбарду, який укладався саме між ОСОБА_8 і товариством, та результатами опитування вказаних осіб з використанням поліграфа.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 цього кодексу суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З викладеного вбачається, що на підтвердження вини обвинуваченого суд врахував ряд обставин, як пояснень потерпілої і свідків так і письмові докази, що надавались стороною обвинувачення.

В апеляційній скарзі сторона захисту вказувала, що довідка за результатами опитування на поліграфі в розумінні КПК України, не може вважатися доказом вини її підзахисного, разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що така довідка хоч і враховувалась судом при ухваленні вироку, однак вона не виступила тим єдиним і беззаперечним доказом вини обвинуваченого, на якому доводиться його вина, оскільки матеріали справи містять і інші факти які вказують на вчинення крадіжки телефону потерпілої саме обвинуваченим ОСОБА_8 , а не іншою особою.

Зокрема, з пояснень потерпілої вбачається, що лише ОСОБА_8 знав графічний ключ до її телефону, який надавав можливість його розблокувати та в подальшому здати до ломбарду.

Свідок ОСОБА_12 , зазначав, що з ОСОБА_8 до ломбарду заходив за компанію, бачив, що він здавав телефон, однак думав, що той телефон ОСОБА_8 , а не потерпілої.

Згідно договору з ломбарду, цей договір укладався саме між ОСОБА_8 та товариством.

Такі пояснення свідка ні обвинуваченим, ні стороною захисту не спростовано, а доводи захисника про те, що свідок оговорює її підзахисного, нічим не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях.

Інших осіб, крім ОСОБА_8 та ОСОБА_12 до ломбарду з телефоном потерпілої ОСОБА_9 , в той момент, не заходило.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09.09.2019 року, вбачається, що з ПТ Ломбард «Свіжа копійка» за адресою м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 12 вилучено договір фінансового кредиту під заставу майна від 09.05.2019 року на ім`я саме ОСОБА_8 , а не будь-якої іншої сооби (а.с.65-67).

Враховуючи викладені обставини колегія суддів не вбачає підстав для визнання обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника, про непричетність її підзахисного до вчинення крадіжки телефону, оскільки вони спростовуються вказаними вище поясненнями та письмовими доказами, належність та допустимість яких, стороною захисту не спростована.

З огляду на викладене у задоволенні вимог апеляційної скарги захисника, про скасування вироку суду та закриття провадження відносно ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за необхідне відмовити.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке ніхто з учасників справи не оспорював, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сукупність всіх обставин, що характеризують цей злочин, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також досудову доповідь органу пробації, який дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, застосувавши покарання, не пов`язане з позбавлення волі (а.с. 44-45) та дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання у виді громадських робіт, що узгоджується із санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , про стягнення на її користь з обвинуваченого матеріальної шкоди, то його також учасники провадження в апеляційному порядку не оскаржували, а тому, до його аналізу колегія суддів не вдається, що узгоджується зі ст. 404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4