Справа № 473/3536/21
Номер провадження1-кп/473/330/2021
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
ВИРОК
іменем України

"28" грудня 2021 р. року місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, освіта початкова загальна середня, учня 9 класу Вознесенського НВК «ЗОНЗ 1-3 ст. ДНЗ №3», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не знаходився на обліках в службі у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області та в секторі ювенальної превенції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, відносно нього примусові заходи виховного характера не застосовувались, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Учасники процесу:
прокурор ОСОБА_4 ,

неповнолітній потерпілий /цивільний позивач/ ОСОБА_5 ,

законний представник неповнолітнього потерпілого /цивільного позивача/ ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

представник неповнолітнього потерпілого /цивільного позивача/ ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 ,

захисник адвокат ОСОБА_8 ,

представник служби у справах дітей Вознесенської міської ради ОСОБА_9 ,

законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 /цивільний відповідач/ ОСОБА_11 ,

неповнолітній обвинувачений /цивільний відповідач/ ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

03 вересня 2021 року біля 11 години 30 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 та неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 перебували в приміщенні Вознесенського НВК «ЗОНЗ 1-3 ст. ДНЗ №3», розташованого за адресою: вулиця Тітова, 4. В ході розмови між неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 та неповнолітнім потерпілим ОСОБА_5 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, в ході якого у неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 . Після чого, діючи умисно, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді отримання тілесних ушкоджень неповнолітнім потерпілим, і бажаючи їх настання, умисно наніс один удар правою рукою в обличчя в області лівого ока неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді багатоосколкового перелому латеральної стінки лівої гайморової пазухи з викривленням носової перетинки, крововиливу в ділянці лівого ока, садна в ділянці лівої брови, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Позиція неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 .

В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину повністю та підтвердив вчинення ним даного кримінального правопорушення при викладених вище обставинах. Він визнає, що своїми діями вчинив злочин, та щиро розкаюється в скоєному.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив факт вчинення злочину відносно нього неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 , який мав місце 03 вересня 2021 року близько 11 годин 30 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області, коли він та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 перебували в приміщенні будівлі Вознесенського НВК «ЗОНЗ 1-3 ст. ДНЗ №3», розташованого за адресою: вулиця Тітова, 4. В ході розмови між ним та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 на грунті виниклих особистих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , діючи умисно, наніс йому один удар правою рукою в обличчя в області лівого ока. Внаслідок цього, він був госпіталізований до травматичного відділення Вознесенської лікарні, де стаціонарно проходив курс лікування. При отриманні удару в обличчя від неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді багатоосколкового перелому латеральної стінки лівої гайморової пазухи з викривленням носової перетинки, крововилив в ділянці лівого ока, садна в ділянці лівої брови. Він також проходив стаціонарне лікування в Миколаївській обласній дитячій лікарні, внаслідок чого майже двох місяців не відвідував навчання в шкільному закладі та відстав від шкільної програми. Грошові кошти на придбання медичних засобів та лікувальних препаратів йому давала матір ОСОБА_6 .

Підстав для сумнівів в об`єктивності показань неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 у суда немає, оскільки дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які підтверджені за допомогою інших доказів, які суд знаходить належними, необхідними, допустимими та достатніми, які були досліджені судом в судовому засіданні.

Відповідно до висновку судової медичної експертизи №363 від 24 вересня 2021 року, на основі даних судово медичного дослідження медичних карт стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_5 2007 року народження, у даного неповнолітнього потерпілого мали місце: багатоосколковий перелом латеральної стінки лівої гайморової пазухи з викривленням носової перетинки та крововиливом в ділянці лівого ока, садном в ділянці лівої брови. Тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в лікарню, куди неповнолітній поступив 03 вересня 2021 року о 12 годині 50 хвилин. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року пункту 2.2.1 АВ, багатоосколковий перелом латеральної стінки лівої гайморової пазухи з викривленням носової перетинки та крововиливом в ділянці лівого ока, садном в ділянці лівої брови відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виключається вірогідність їх утворення внаслідок падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. /а.к.п. 70 72/.

Суд знаходить вірним висновок даної судової медичної експертизи. Даний доказ за кримінальним провадженням, суд знаходить належним, оскільки висновок судової медичної експертизи №363 від 24 вересня 2021 року, прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному процесі, має значення для кримінального провадження, є необхідним, достовірним та допустимим, оскільки він отриманий в порядку, встановленому КПК України.

Постановою органу досудового розслідування від 22 вересня 2021 року, відповідно до якої речовими доказами за кримінальним провадженням визнано: копію медичної карти №8095/1164 від 06 вересня 2021 року стаціонарного хворого ОСОБА_5 КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня», а також оригінал медичної карти №4545/1372 від 03 вересня 2021 року стаціонарного хворого ОСОБА_5 КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня», виїмку яких було проведено органом досудового розслідування РУП Вознесенського ГУНП в Миколаївській області на підставі ухвал слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/3340/21, провадження № 1-кс/473/798/2021 та № 1-кс/473/799/2021. /а.к.п. 60, 65, 73/.

Аналіз та оцінка приведених належних та допустимих доказів за кримінальним провадженням в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 .

Умисні дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_10 .

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_10 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які б відповідно до ст.67 КК України обтяжували покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_10 за обвинувальним актом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні та ухваленні рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , суд виходить з наступних обставин.

Суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості. Суд також враховує умови життя неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , який виховується в неповній родині з матір`ю, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що він повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними.

Крім того суд враховує стать та вік неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , який задовільно характеризуються за місцем проживання та навчання, є не судимим, не знаходився на обліку в службі у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області, і не перебував на обліку в секторі ювенальної превенції Вознесенського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, є не судимим. /а.к.п. 78 91/.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , крім обставин, передбачених у статтях 65 67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього, вплив дорослих на його виховання та поведінку, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 . Також з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.105 КК України, неповнолітня особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, може бути звільнена судом від покарання. Суд приходить до висновку, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки після вчинення злочину, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 може бути звільнений судом від покарання, із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

При застосуванні виду примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , суд враховує роз`яснення, викладені в пункті другому Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15 травня 2006 року, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Так, виходячи зі змісту ч.1 ст.105 КК України, суд має право звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:
а) неповнолітній вчинив злочин невеликої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;
б) неповнолітній щиро розкаявся;
в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сімї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;
г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

Відповідно до ч.2 цієї статті, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:
1) застереження;
2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;
3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;
4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;
5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально - виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

У відповідності до роз`яснень, викладених в абзаці четвертому пункту сьомого Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого пунктом третім частини другої статті 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

В ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 вперше вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся, його поведінка після скоєного була бездоганною, він сприяв розкриттю вчиненого ним злочину, з`являвся за викликами суду у супроводі законного представника, та внаслідок усіх цих обставин не потребуює застосування покарання.

Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про можливість звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні надала таку згоду, а також просила про це під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому суд враховує що, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 продовжує здобуття повної загальної середньої освіти, навчається в дев`ятому класі шкільного навчального закладу, і саме примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_10 під нагляд матері ОСОБА_11 , сприятиме виправленню неповнолітнього обвинуваченого та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , який, як визнано судом, на даний час не потребує застосування кримінального покарання за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року №223 - 66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» пунктом шістнадцятим визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) та керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Підстави для задоволення цивільного позову /відмови у ньому, або залишення його без розгляду/.

Вирішуючи питання, що стосується цивільного позову, пред`явленого в порядку ст. ст. 127 128 КПК України, на захист інтересів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 до відповідачів неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_11 , яка є матір`ю неповнолітнього обвинуваченого, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до ч.1 ст.128 КПК України та підтриманого неповнолітнім потерпілим ОСОБА_5 в судовому засіданні про стягнення з цивільних відповідачів на його користь в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 3240 гривень 44 копійки та моральної шкоди в розмірі 50000 гривень /а.к.п. 26 28/, суд виходить з наступних обставин.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої шкоди неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, тобто неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 , а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов частково.

До даного висновку, суд приходить, з врахуванням вимог ст. ст. 1179, 1180 ЦК України, оскільки неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Але відповідно до ч.2 ст.1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 не має власного майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, він навчається в дев`ятому класі Вознесенського НВК «ЗОНЗ 1-3 ст. ДНЗ №3», і фактично знаходиться на повному утриманні матері ОСОБА_11 , яка є його законним представником у даному кримінальному провадженні. Тому завдана неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 шкода може бути відшкодована в повному обсязі його законним представником ОСОБА_11 , якщо вона не доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Обов`язок осіб, які несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями неповнолітньої особи, відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття. В зв`язку з пред`явленням позовних вимог у даному кримінальному провадженні, як до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , так і до самого неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування спричиненої шкоди тільки з цивільного відповідача ОСОБА_11 , яка є законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 .

На користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 3240 гривень 44 копійки, які складаються із прямих збитків, які були понесені внаслідок витрати грошових коштів при стаціонарному лікуванні неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 в лікувальних закладах. /а.к.п. 92 101/. Тобто цивільний позов неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди лише з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , підлягає частковому задоволенню, з врахуванням вимог ч.1 ст.129 КПК України, а також доведених витрат на лікуваня, які відповідно до товарних фіскальних чеків та проїздних квитків автобусного пасажирського сполучення складають загальну суму грошових коштів в розмірі 3240 гривень 44 копійки. /а.к.п. 92 101/.

Цивільний позов неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди також підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 при визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди неповнолітньому потерпілому, суд враховує характер моральних страждань неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , а також підстави якими неповнолітнім потерпілим обґрунтовувався розмір моральної шкоди, оцінений ним та повністю підтриманий в судовому засіданні в сумі 50000 гривень, суд враховує вимоги ст. ст. 23 та 1167 ЦК України.

У відповідності до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому суд також враховує характер вчинених неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 умисних діянь при спричиненні неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які є нетяжким злочином, а також характер страждань неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , їх тривалість, настання негативних змін у житті потерпілого, що є безумовним. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті умисних кримінально карних дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 зазнав моральних страждань, що потягло вимушені зміни у життєвих зв`язках потерпілого та у звичайному способі його життя, настання негативних змін в житті неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок тривалого стаціонарного лікування восени 2021 року в медичних закладах та неможливості набуття знань в учбовому закладі при відвідуванні уроків за шкільною програмою.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Питання про речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України. /а.к.п. 73/.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. /а.к.п. 102/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 - 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і на підставі ст.105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 від покарання звільнити та застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_10 під нагляд матері ОСОБА_11 строком на 01 /один/ рік.

Цивільний позов неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 3240 /три тисячі двісті сорок/ гривень 44 копійки в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 12000 /дванадцять тисяч/ гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 , а всього: 15240 /п`ятнадцять тисяч двісті сорок/ гривень 44 копійки. /а.к.п. 26 28/.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: копію медичної карти №8095/1164 від 06 вересня 2021 року стаціонарного хворого ОСОБА_5 КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» /а.к.п. 53 55/ на підставі п.7 ч.9 ст.100 КПК України залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. /а.к.п.73/.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: оригінал медичної карти №4545/1372 від 03 вересня 2021 року стаціонарного хворого ОСОБА_5 КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» на 19 аркушах, яку після проведення судової медичної експертизи №363 від 24 вересня 2021 року повернуто до КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» - залишити на зберіганні в архіві КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня». /а.к.п. 73/.

Судові витрати розмір яких відповідно до квитанції прибуткового касового ордера від 15 вересня 2021 року складає 2500 /дві тисячі п`ятсот/ гривень, за відсутності у неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 грошових коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, компенсувати неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 за рахунок Державного бюджету України в порядку, передбаченому законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. /а.к.п. 102/.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити неповнолітньому обвинуваченому, його законному представнику та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1