Справа № 463/8022/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/874/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року про відмову в арешті майна,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки «ХундайЕлантра», р.н. НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , огляд якого проводився у період з 19.57 год 16.07.2021 по 19.59 год 16.07.2021 та під час якого вказаний транспортний засіб був вилучений.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року в задоволені клопотання відмовлено.

Своє рішення суд мотивує тим, що власником автомобіля, з клопотанням про накладення арешту на який звернувся слідчий, є ОСОБА_6 , який не є фігурантом розслідуваного кримінального правопорушення та немає жодного відношення до кримінального провадження, в межах якого слідчий просить накласти арешт на його автомобіль, а відтак відповідно до ст. 64-2 КПК України, у даному кримінальному провадженні перебуває в статусі третьої особи. А відтак накладення арешту на транспортний засіб, на думку суду, порушуватиме його права, як власника, на безперешкодне володіння, користування та розпорядження зазначеним майном. З урахуванням того, що слідчим не доведено мотивованості та обгрунтованості поданого клопотання, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучений в ході проведення огляду автомобіль.

На ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу постановити нову, якою клопотання задоволити.

В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що в автомобілі марки «HundaiElantra» слідчим віднайдено грошові кошти, тобто предмет неправомірної вигоди в сумі 30000 грн, які було попередньо слідчим, помічено спеціальною хімічною речовиною та ідентифіковано. На даний час органом досудового розслідування за наслідками проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що вилучене майно, тобто транспортний засіб беззаперечно відповідає критеріям передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки в салоні автомобіля зберігаюся сліди спеціальної хімічної речовини, та є необхідними для проведення у подальшому експертизи спеціальних хімічних речовин, з метою встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування, а тому відмова слідчого судді у накладенні арешту є безпідставною і невмотивованою.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , думку власника майна ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при постановленні оскарженої ухвали, слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, є відповідність цього майна, критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів справи вбачається те, що в рамках кримінального провадження за № 0000191 від 10.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, здійснюється досудове розслідування за фактом того, що 16.07.2021 близько 18.00 год головний державний інспектор відділу охорони водних біоресурсів «рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області ОСОБА_8 , будучи службовою особою, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди поєднаного з вимаганням діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, перебуваючи на узбіччі дороги напроти приміщення аптеки за адресою: площа 40 річчя перемоги, 1А, село Добросин Жовківського району Львівської області, під час попередньо домовленої зустрічі із директором СФГ «Короп» ОСОБА_9 , одержав від останнього неправомірну вигоду у розмірі 30000 грн. за не створення штучних перешкод у здійсненні законної підприємницької діяльності пов`язаної з вирощенням та реалізацією рибної продукції.

У ході досудового розслідування у період з 19.57 год. 16.07.2021 по 19.59 год. 16.07.2021 слідчим, у відповідності до ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку із невідкладністю випадку з метою відшукання документів, речей та грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, грошових коштів та матеріальних цінностей, які можуть бути предметом неправомірної вигоди проведено огляд транспортного засобу марки «Хундай Елантра», р.н. НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , за результатами якого вказаний транспортний засіб вилучений.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 17.07.2021 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000191.

Вказаним у клопотанні слідчого доводам слідчий суддя не дав належної оцінки, чим порушив вимоги ч.1 ст.173 та ст.370 КПК України щодо підстав для відмови в накладенні арешту на майно та вмотивованості судового рішення, а тому оскаржену ухвалу не можна вважати законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Аналізуючи наведені в клопотання слідчого доводи про наявність підстав для арешту автомобіля «Хундай Елантра», р.н. НОМЕР_1 , який є речовим доказом в цьому кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку, що вони є обґрунтованими і відповідають вимогам КПК України.

Так, згідно вимог ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і такий допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Наведені в клопотанні слідчого обставини та додані до нього матеріали підтверджують, що потреба в застосуванні заходу забезпечення не відпала, оскільки для реалізації завдань кримінального провадження та встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, необхідно завершити проведення експертизи, про яку вказано у клопотанні слідчого.

Колегія суддів приходить до переконання, що з огляду на істотне значення слідової інформації на автомобілі, яка необхідна для проведення відповідних експертних досліджень, то незастосування заходів забезпечення в даному конкретному випадку зробить неможливим досягнення завдань кримінального провадження і встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, клопотання слідчого є обґрунтованим, містить об`єктивні дані, які вказують на відповідність даного майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, окрім цього, у клопотанні конкретизовані підстави та мета накладення арешту.

Так, на переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні існує сукупність вищезазначених підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, а саме це є матеріальні об`єкти, що у повній мірі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відтак, з огляду на правові підстави для арешту майна і достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, виходячи із обставин, викладених у клопотанні слідчого і встановлених в судовому засіданні, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також те, що зазначене прокурором майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ, що встановлюється під час кримінального провадження, з врахуванням загальних засад кримінального судочинства та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст. 132 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку, арешт майна відповідає потребам досудового розслідування і спрямований на встановлення фактичних обставин справи та сприятиме повному, всебічному, об`єктивному розслідуванню кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора та необхідність скасування ухвали слідчого судді і постановлення, відповідно до п.2 ч.3 ст.407КПК України, нової ухвали суду апеляційної інстанції, якою задоволити копотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року про відмову в арешті майна скасувати.

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_10 про арешт майна задоволити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Хундай Елантра», р.н. НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4