Справа № 947/3367/22
Провадження № 1-кс/947/1118/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000558 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб маючи на меті особисте збагачення шляхом заволодіння об`єктами нерухомого майна та їх подальшого відчуження добросовісним покупцям, розробили злочинний план який полягав у наступному: за невстановлених обставин було отримано інформацію, про те, що у будинку АДРЕСА_1 , фактично ніхто не мешкає, а право власності вказаний будинок зареєстроване за громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який документований паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.02.2003. У зв`язку з чим, вказані особи за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановлений досудовим розслідуванням час, роздобули бланк паспорту громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який документований паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.02.2003, та вклеїли в нього фото невстановленої особи чоловічої статі, і так само роздобули пакет правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 .
У подальшому конспіруючи свої злочинні наміри, було прийнято рішення оформити право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна в місті Дніпро Дніпропетровської області на підконтрольну особу. У зв`язку з чим, 25.10.2021 особа чоловічої статі представляючись ОСОБА_5 , та використовуючи завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я останнього в офісі приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_6 , ввівши останню в оману між нібито ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (яка є підконтрольною злочинній групі особі), було укладено договір купівлі-продажу (датований 25.10.2021) зареєстрований в реєстрі за №1446 (бланк №НРМ970493). Після чого приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_6 , будучі введеною в оману, діючи у якості державного реєстратора (відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») о 17 годині 22 хвилини зареєстрували права власності на будинок АДРЕСА_1 , за підконтрольній злочинній групі особою - ОСОБА_7 .
Далі, переслідуючи умисел направлений на незаконне збагачення, та легалізацію майна здобутого злочинним шляхом, злочинною групою було розміщено оголошення на Інтернет-сайті оголошень «ОЛХ» зазначивши номер телефону НОМЕР_2 та ім`я контактної особи « ОСОБА_8 ». У подальшому вказана група осіб до складу яких входили особа на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , та інші достовірно не встановленні на даний час особи 25.01.2022 перебуваючи в офісі приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_10 , здійснили намір продати вказану квартиру чесному набувачеві (покупцеві) тим самим легалізувавши майно здобуте злочинним шляхом та заволодівши грошовими коштами чесного покупця, проте їх дії були попереджені співробітниками поліції.
Натомість протиправність під час досудового розслідування було здійснено допит у якості свідка рієлтора ОСОБА_11 , яка в порядку ст.67 КПК України, будучі попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень та відмову від дачі свідчень (ст.ст. 384, 385 КК України), зазначила, що 12.11.2021 мала зустріч з продавцем (власником) будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , її юристом та особою на ім`я ОСОБА_9 , при цьому діалог щодо продажу будинку вела не власниця, а ОСОБА_9 . Після допиту у якості свідка за участю ОСОБА_11 , було проведено впізнання за фотознімками, відповідно до якого особа на ім`я ОСОБА_9 насправді є ОСОБА_12 . Крім того, з приводу продажу будинку АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_7 у якості свідка було допитано безпосередньо самого ОСОБА_5 , який в порядку ст.67 КПК України, будучі попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень та відмову від дачі свідчень (ст.ст. 384, 385 КК України), з приводу будинку АДРЕСА_1 , зазначив наступне, що дійсно у 2007 році на підставі договору купівлі-продажу він набув право власності на вказаний будинок, проте у будинку він фактично ніколи не мешкав. З приводу намірів продати вказаний будинок повідомив, що ніколи таких намірів не мав, а 25.10.2021 (в день нібито відчуження будинку) взагалі знаходився в місті Одесі.
Зважаючи на вищевикладені обставини, можна зробити очевидний висновок, що договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , є недійсним, адже відповідно до зібраних на даний час матеріалів кримінального провадження підпис наявний у ньому виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою від його імені.
Ураховуючи вищевикладене, та той факт, що будинок АДРЕСА_1 , є предметом злочину, слідчим 25.01.2022 винесено постанову про визнання вказаного будинку речовим доказом у кримінальному провадження, адже на даному етапі існує реальна загроза його відчуження добросовісному набувачу (тим самим вчинення ще одного кримінального правопорушення), що можливо уникнути лише шляхом накладення на нього арешту з забороною розпорядження, знищення та проведення будь-яких дій у Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Натомість не накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 може зашкодити досудовому розслідування та законним права, інтересам учасників провадження.
Згідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно №286347767 від 23.11.2021, право власності на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, від 25.10.2021.
2. Позиції учасників при розгляді клопотання.
Від слідчого надійшла заява про розгляду клопотання про скасування арешту майна без його участі.

Власник майна про дату та час розгляду клопотання був повідомлений, в судове засідання не з`явився.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

3. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 11 ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100), існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 25.01.2022 року, будинок визнаний речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000558 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речового доказу.

3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, будинок відповідає критеріям речового доказу.
Оскільки будинок є об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя вважає, що існує ризик його відчуження, передачі права власності та користування третім особам, а також в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначений у клопотанні будинок.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
Також, враховуючи те, що існує ризик відчуження, передачі, перетворення, переоформлення права власності майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону відчуження, розпорядження, вчинення реєстраційних дій, з метою запобігання вищевказаним ризиків.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000558 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100), шляхом позбавлення права на його відчуження, розпорядження, вчинення реєстраційних дій.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1