Справа № 136/1322/21
провадження 1-кп/136/92/21
УХВАЛА
іменем України

"11" лютого 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Липовець клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 04.08.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

за участі учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
На розгляд суду надійшло вищевказане клопотання прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що у провадженні слідчого Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 04.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Установлено, що 01.08.2014 року близько 13:00 год. невідома особа, шляхом зловживання довірою, зняла з картки Приват Банку, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 5555 гривень, чим завдала останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

У ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено, ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Ураховуючи те, що з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше трьох років, особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не було встановлено, наведене стало підставою звернення до суду прокурора із даним клопотанням про закриття кримінального провадження, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав наведених у ньому, просив суд його задовольнити.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду клопотання, про що до матеріалів кримінального провадження долучено відповідні докази.

Суд, вислухавши прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження встановив, що 04.08.2014 Великобагачанським РВ УМВС України в Полтавській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 04.08.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З витягу ЄРДР слідує, що 01.08.2014 близько 13:00 год. невідома особа шляхом зловживання довірою зняла з картки Приват Банку, що належить ОСОБА_4 , грошові кошти в розмірі 5555 грн., чим завдала останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Суд зауважує, що з матеріалів вищевказаного кримінального провадження встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження було допитано потерпілого ОСОБА_4 , який суду показав, що він поставив на продаж весільну сукню в мережі Інтернет LANDO. 01.08.2014 йому передзвонили з мобільного телефону за номером НОМЕР_1 та чоловік представився на ім`я ОСОБА_5 з компанії TAKER IM, з яким вони домовились про купівлю сукні, за товаром мав приїхати кур`єр, а грошові кошти слід було перерахувати на його банківську картку. Коли він прийшов до банкомату, то ОСОБА_5 вказав, щоб він перевірив баланс на картці та показав кур`єру чек, що гроші перераховані. Потім на його телефон прийшов пароль, а далі код, банк видав чек, що з його рахунку перераховано грошові кошти в розмірі 5555 грн. на інший рахунок, отож грошових коштів за сукню він не отримав, а особа заволоділа його грошовими коштами.

Із матеріалів кримінального провадження було встановлено належність рахунку потерпілому, особу, який належить рахунок на який було перераховані належні потерпілому грошові кошти, було допитано останнього та встановлено особу, яка користувалась його банківською карткою.

Однак, попри наявну інформацію, в ході досудового розслідування, окрім допиту осіб, в якості свідків, яким були відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, за період з 23.03.2015 не було проведено жодних інших слідчих (розшукових) дій.

Встановлені судом обставини спростовують доводи прокурора про неможливість встановлення беззаперечних доказів вчинення злочину конкретною особою.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ст.25 КПК України, визначено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Частиною 1 ст.190 КК України, визначено, що заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (в редакції діючій на час вчинення кримінального правопорушення) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання.

В силу п.2 ч.1 ст. 49 КК України (в редакції діючій на час вчинення кримінального правопорушення) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Згідно ч.2 ст.12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

За змістом п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Встановлено, що закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті.

Згідно до п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Перерив строку давності відбувається як через ухилення від слідства та суду, а також через вчинення особою до закінчення зазначених строків, хоча б одного нового злочину.

Вимоги, якими держава обмежує свої повноваження щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини, носять індивідуальний характер, оскільки окрім перебігу часу вимагається не ухилення від слідства та суду, а також невчинення нового злочину, що неможливо виконати, якщо особа чи особи, які вчинили злочин, не встановлені.

Досудове розслідування не може вважатися повним, а закриття кримінального провадження буде суперечити зазначеним вище завданням та засадам кримінального провадження якщо не буде дотримано вказаних вимог.

Рішення про закриття кримінального провадження можливе після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29.01.2015 року, п. 65) для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.

В п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, зазначено, що державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності.

Суд, дослідивши обставини даного кримінального провадження, безпосередньо дослідивши і оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, які стосуються цього провадження у їх сукупності, встановив порушення кримінального процесуального закону, які допустив орган досудового розслідування, та майже впродовж п`яти років, окрім допиту потерпілого та свідків, отримання виписки по банківському рахунку, жодних інших слідчих дій у даному кримінальному провадженні не здійснювалось, що дає підстави суду зробити висновок про поверховість, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.12, 49 КК України, ст.314, 284-286, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 04.08.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000269 від 04.08.2014, повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя ОСОБА_1