КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000187 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В змінах та доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року скасувати та закрити щодо нього кримінальне провадження.

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року затверджено угоду від 11 червня 2021 року про визнання винуватості, укладену між прокурором другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнано його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання:
за ч. 1 ст. 14 ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Відповідно до вимог ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 змінено з утримання під вартою на особисте зобов`язання, зобов`язано ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою суду та звільнено ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.
Іспитовий строк ухвалено обраховувати з 08 липня 2021 року
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що незгоден із вироком суду першої інстанції, вважає його незаконним та таким, що ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт вказує на те, що суд, затверджуючи угоду про визнання винуватості, не перевірив її на дотримання вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, оскільки укладання такої угоди не мало добровільного характеру з його боку.
ОСОБА_6 зазначає що з моменту його затримання до моменту оголошення вироку він перебував під вартою шість місяців та був поміщений до ВЗДС СБУ, де неодноразово піддавався психологічному тиску та катуванню з боку правоохоронних органів, які таким чином намагались його схилити до неправдивих показань та визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке він не вчиняв.
Апелянт звертає увагу на те, що за час перебування під вартою він неодноразово звертався за медичною допомогою, однак не повідомляв лікарям, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з катуванням, оскільки боявся, що катування стануть ще жорсткішими.
Як зазначає обвинувачений, внаслідок такого психологічного тиску та катування він був змушений піти на умови працівників СБУ та погодився надати показання, які від нього вимагали та уклав угоду про визнання винуватості.
Апелянт вказує на те, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування проводилось Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, при цьому інкриміноване йому кримінальне правопорушення було вчинено відносно працівника правоохоронного органу діючого начальника Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, який за своїми посадовими повноваженнями має безпосередній вплив на працівників Служби безпеки України, зокрема і тих, що здійснювали досудове розслідування.
Таким чином, як вважає ОСОБА_6 , потерпілий мав всі можливості організувати на нього тиск під час перебування під вартою та змусити його визнати вину та укласти угоду.

В змінах та доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 звертає увагу на те, що в судовому засіданні, під час якого затверджувалась угода про визнання винуватості, прокурор не оголошував повний зміст обвинувального акта, а зачитав лише диспозиції інкримінованих статей Кримінального кодексу України, а також не оголошував в повному обсязі угоду про визнання винуватості.
Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що судом не було йому роз`яснено ані суті пред`явленого обвинувачення ані його прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
Також апелянт зазначає, що коли суд запитував у нього чи укладання угоди є добровільним, то він не надавав чіткої стверджувальної відповіді.
ОСОБА_6 вказує також на те, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні органи СБУ та прокуратури діяли поза межами визначених КПК повноважень.
Так, апелянт звертає увагу на те, що він займає посаду старшого консультанта 7 відділу штабу АТЦ при СБ України та має звання полковника СБУ/А-015482/, тому вважає, що у такому випадку досудове слідство повинно було здійснюватись відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України, а саме Державним бюро розслідувань, а не СБ України.
Крім того ОСОБА_6 зазначає, що кримінальне провадження № 0000154 було розпочате 07 липня 2020 року слідчим СБ України, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, за фактом здійснення невстановленими особами незаконного використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, а на підставі рапорту старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 від 16 липня 2020 року були внесені зміни в формулу 1 ЄРДР у цьому ж кримінальному провадженні з наступним доповненням змісту: «до вказаної злочинної діяльності причені невстановлені співробітники правоохоронних органів».
Отже, як вказує апелянт, в такому разі досудове розслідування цього кримінального провадження підслідне слідчим органам державного бюро розслідувань та 24 липня 2020 року прокурор, який здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_11 своєю постановою визначив у кримінальному провадженні № 0000154 підслідність за Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань.
В подальшому, як зазначає ОСОБА_6 , 25 серпня 2020 року Першим заступником Генерального прокурора в порядку ч. 5 ст. 36 КПК України, визнано досудове розслідування ГСУ ДБР неефективним та визначено підслідність за ГСУ СБ України.
Того ж дня, прокурором, яким здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_11 було винесено постанову, якою була визначена підслідність за ГСУ СБ України, у зв`язку з не підтвердженням про причетність до вчинення кримінального правопорушення працівниками правоохоронних органів.
ОСОБА_6 вказує на те, що постанова Першого заступника Генерального прокурора є необґрунтованою та немотивованою, оскільки матеріали кримінального провадження фактично не передавались до ГСУ ДБР та досудове розслідування цим органом не проводилось.
Також апелянт звертає увагу на те, що такі постанови мають протилежний одна одній зміст та суперечать КПК України.
В подальшому, як зазначає ОСОБА_6 , 09 листопада 2020 року слідчим ГСУ СБ України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000257 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України за фактом готування до вчинення вбивства на замовлення за попередньою змовою групою осіб, отже, відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України слідчий був зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня з дотриманням правил підсудності, передати такі матеріали до слідчих органів Національної поліції та доручити їм проведення досудового розслідування, однак такі вимоги виконані не були та досудове розслідування проводилось не уповноваженим органом.
Апелянт вказує, що 10 листопада 2020 року прокурор другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 своєю постановою об`єднала матеріали досудових розслідувань № 0000154 та № 0000257 в одне кримінальне провадження за № 0000154 від 07 липня 2020 року.
Разом з тим, ОСОБА_6 звертає увагу на те, що вирішуючи питання про об`єднання в одне кримінальне провадження матеріалів досудових розслідувань, підслідних різним органам досудового розслідування, всупереч ч. 10 ст. 216 КПК України прокурор не визначив підслідність цих кримінальних правопорушень.
Також апелянт вказує на те, що слідчими ГСУ СБ України проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 27 січня 2021 року за ч. 1 ст. 263 КК України, в той час як досудове розслідування кримінального правопорушення передбаченого ст. 263 КК України віднесено до підслідності слідчих органів Національної поліції.
21 квітня 2021 року прокурор другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 ухвалив постанову, якою об`єднав матеріали досудових розслідувань № 0000154 та № 0000023 в одне кримінальне провадження № 0000154, при цьому також не визначивши підслідність цих кримінальних правопорушень.
В подальшому 09 червня 2021 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 своєю постановою виділив з кримінального провадження № 0000154 матеріали досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 14, ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України в окреме провадження, якому присвоєно № 0000187 та доручив здійснення досудового розслідування ГСУ СБ України.
При цьому, ОСОБА_6 зазначає, що при виділенні матеріалів в окреме провадження у прокурора були відсутні повноваження визначати підслідність такого кримінального провадження.
Таким чином, апелянт вважає, що у слідчих ГСУ СБ України були відсутні повноваження щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000187, включаючи повноваження щодо складання обвинувального акта.
Крім того ОСОБА_6 зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду захисник ОСОБА_13 не забезпечив ефективного захисту та ухилявся від його належного виконання, що є істотним порушенням вимог КПК України.
Так, апелянт вказує на те, що захисник ОСОБА_13 не вживав жодних заходів, направлених на його захист, не заявляв жодного клопотання під час досудового розслідування та судового розгляду, окрім угоди про примирення, надавши йому, як зазначає ОСОБА_6 , вже надруковану заяву від 08 червня 2021 року про ініціювання укладання угоди, зазначивши, що це єдиний вихід.
Також ОСОБА_6 зазначає, що за весь час досудового слідства захисник постійно повідомляв йому про те, що необхідно діяти як зазначають уповноважені особи органу досудового розслідування, також всі пам`ятки про роз`яснення йому прав він підписував не читаючи, оскільки про зазначав захисник.
На підставі наведеного, апелянт вважає, що з самого початку досудового розслідування у кримінальних провадженнях, слідчі органи безпеки діяли поза межами наданих їм процесуальним законом повноважень, тому на підставі ст. 87 КПК України всі докази, які отримані цими органами є недопустимими та такими, що не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_14 зазначає, що вирок суду є законним, обґрунтованим та мотивованим, в той час, як апеляційна скарга обвинуваченого є безпідставною та необґрунтованою.
Представник зазначає, що відсутні жодна із підстав для оскарження такого вироку, оскільки ОСОБА_15 призначено саме те покарання, яке узгоджено сторонами при укладанні угоди, обвинувачений під час судового засідання в присутності свого захисника також просив призначити йому саме таке покарання, а також беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Також представник звертає увагу на те, що суд першої інстанції шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, яке буде до нього застосовано у разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідники укладення затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Крім того, представник вважає, що суд дійшов правильного висновку, що умови угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, що у сукупності свідчить про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Судом першої інстанції встановлено, що приблизно у травні 2020 року, точна дата, час та місце слідством не встановлені, Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, маючи на меті вчинити замах на життя працівника правоохоронного органу - начальника Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України (призначений на посаду наказом Голови Служби безпеки України від 27 грудня 2019 року № 1852-ОС) ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до службових обов`язків якого зокрема відноситься: організація системи контррозвідувальних, оперативно-розшукових та інших заходів із забезпечення захисту Служби безпеки України, її співробітників-військовослужбовців та працівників від розвідувально-підривних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, організацій, організованих злочинних угрупувань, окремих груп та осіб (далі - загрози внутрішній безпеці), а також із питань запобігання і виявлення корупції в системі Служби безпеки України, контррозвідувального захисту державної таємниці та запобігання витоку із Служби безпеки України інформації з обмеженим доступом, здобування, аналітичної обробки та використання інформації щодо загроз внутрішній безпеці, причин і умов їх виникнення; здійснення координації дій підрозділів ГУ ВБ СБ України із протидії визначеним загрозам внутрішній безпеці за основними (боротьби з корупцією та організованою злочинністю, контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної та інформаційної безпеки, захисту національної державності) та іншими напрямами оперативно-службової діяльності Служби безпеки України, у тому числі із запобігання та виявлення корупції в Службі безпеки України, діючи з мотивів особистої помсти та перешкоджання в подальшому виконанню ОСОБА_14 службових обов`язків, розробив детальний злочинний план його вбивства.
При цьому, Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, визначив себе організатором та залишив за собою функції організації, залучення інших співучасників та керівництво їх діями під час підготовки до вчинення кримінального правопорушення, а також забезпечення їх фінансування, шляхом надання 50 000 дол. США безпосереднім виконавцям, для досягнення злочинної мети, а саме вчинення посягання на життя працівника правоохоронного органу ОСОБА_14 у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Не маючи можливості виконати злочинний план особисто, Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, в травні 2020 року, точна дата та час слідством не встановлені, з метою залучення до його реалізації інших осіб, зустрівся на території КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» за адресою: вул. Шовковична, 39/1, у м. Києві, з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займав посаду старшого консультанта 7 відділу Штабу АТЦ при СБ України, та якому довів свій злочинний план щодо посягання на життя працівника правоохоронного органу ОСОБА_14 у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та запропонував сприяти у його реалізації.
ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер злочинного наміру Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи сприяти доведенню злочину до кінця і свідомо розуміючи настання смерті ОСОБА_14 відразу пообіцяв посприяти здійсненню посягання на його життя.
Під час цієї ж зустрічі, Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, як організатор, поклав на ОСОБА_6 наступні функції: схилити інших співвиконавців до вчинення злочину за грошову винагороду у розмірі 50 000 дол. США; довести до виконавців злочинний умисел; надати їм інформацію щодо найбільш прийнятних місць, часу, способів вчинення злочину та інших обставин, яка є необхідною для реалізації спільних злочинних намірів; передати грошову винагороду виконавцям. ОСОБА_6 відразу погодився виконати зазначені функції підбурювача та пособника.
З метою вчинення замаху на життя ОСОБА_14 , з мотивів помсти останньому та перешкоджання йому в подальшому виконувати службові обов`язки, Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, під час вказаної зустрічі надав ОСОБА_6 5 000 дол. США, для подальшої передачі безпосереднім виконавцям з метою забезпечення здійснення підготовчих дій, а саме організації стеження за маршрутами пересування та місцями проживання ОСОБА_14 .
ОСОБА_6 , виконуючи покладені на нього функції підбурювача, з метою схиляння до вчинення злочину свого знайомого ОСОБА_16 , який входив до кримінального середовища, за невстановлених слідством обставин, домовився з останнім про особисту зустріч.
Приблизно 10 листопада 2020 року, перебуваючи в ресторані «Калина», що знаходиться за адресою: вул. Московська, 29-А, в місті Київ, ОСОБА_6 , маючи на меті схилити ОСОБА_16 до вчинення злочину, повідомив останньому, що має для нього вигідну справу, за виконання якої готовий заплатити грошову винагороду в сумі 50 000 доларів США, розмір якої попередньо був визначений організатором вчинення злочину, Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, та домовився зустрітися з ОСОБА_16 додатково для обговорення деталей.
З метою схиляння до вчинення злочину ОСОБА_16 та надання йому додаткової інформації, ОСОБА_6 , 03 грудня 2020 року приблизно о 10 год. 45 хв. зустрівся з ним в ресторані «Яблуко», що знаходиться за адресою: вул. Івана Мазепи, 11-Б, в місті Київ, виконуючи роль підбурювача, запропонував заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_14 , внаслідок яких він потрапить до лікарні на строк, не менше шести місяців.
ОСОБА_16 відразу погодився на вказану пропозицію, після чого ОСОБА_6 , виконуючи функцію пособника, з метою вбивства ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, показав ОСОБА_16 публікацію розміщену в мережі Інтернет під назвою ««Схеми» показали елітне сімейне майно голови внутрішньої безпеки СБУ», у якій містилися відомості щодо адрес проживання ОСОБА_14 , його особистий та службовий транспорт, маршрути пересування та інше. Інформацію про вказану публікацію ОСОБА_6 попередньо надано Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, з метою доведення виконавцям злочину інформації про особу, стосовно якої потрібно буде вчинити вищевикладені протиправні дії.
Під час перегляду зазначеної публікації ОСОБА_6 , з метою підшукати сприятливе місце, час та спосіб для вчинення нападу, вказав ОСОБА_16 на фотозображення керівника ГУ ВБ СБ України ОСОБА_14 , які були розміщені у ній, а також на необхідність здійснити додаткове стеження за маршрутами пересування та місцями проживання ОСОБА_14 , на що отримав згоду від ОСОБА_16 .
Того ж дня, орієнтовно о 12:54 год. ОСОБА_6 з метою доповіді Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, як організатору вчинення злочину, про результати підготовчих дій, зустрівся з останнім в автомобілі «Volkswagen Passat», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , поруч з перехрестям вулиць Академіка Філатова та Саперне поле в місті Києві. Під час вказаної зустрічі ОСОБА_6 розповів Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, що виконав покладені на нього функції щодо підбурювання інших співучасників, а саме схилив до безпосереднього виконання нападу на ОСОБА_14 свого знайомого ОСОБА_16 , якому продемонстрував публікацію в мережі Інтернет, інформацію про яку попередньо отримав від Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, на якому зафіксовано адреса проживання ОСОБА_14 , його особистий та службовий транспорт, маршрути пересування та інше.
19 грудня 2020 року приблизно о 10:28 год. ОСОБА_6 , з метою виконання покладених на нього функцій пособника, діючи на виконання раніше розробленого Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, злочинного плану щодо посягання на життя ОСОБА_14 , в черговий раз зустрівся з ОСОБА_16 в ресторані «Яблуко», що знаходиться за адресою: вул. Івана Мазепи, 11-Б, в місті Києві .
Під час вказаної зустрічі ОСОБА_16 продемонстрував ОСОБА_6 фотознімки із зображенням ОСОБА_14 , які були зроблені за результатами здійснення спостереження за останнім під час його перебування в продовольчому магазині мережі «КОЛО» за адресою: Лабораторний пров., буд. 7, в місті Київ та вказували на найбільш сприятливе місце для здійснення нападу. ОСОБА_6 , з метою підтвердження виконання покладених на нього функцій пособника у вчиненні злочину, за допомогою програмного забезпечення «АirDrop» перекинув фотознімки з мобільного телефону ОСОБА_16 на свій мобільний телефон для подальшої їх демонстрації Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, та погодження з ним найбільш сприятливого місця для нападу на ОСОБА_14 .
Наприкінці даної зустрічі, продовжуючи реалізовувати спільний з Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, злочинний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою посягання на життя ОСОБА_14 , уточнив злочинний план ОСОБА_16 та надав вказівку організувати вчинення нападу на ОСОБА_14 , завдавши проникаюче пошкодження життєво важливого органу - голови, шляхом нанесення руйнівного удару кастетом, за результатом якого останній повинен потрапити у лікарню на тривалий час та припинити притаманний йому спосіб життя, або взагалі померти, тим самим, усвідомлюючи тяжкість наслідків замовлення та можливість настання смерті ОСОБА_14 під час здійснення зазначеного нападу.
Продовжуючи злочинну діяльність, 21 грудня 2020 року орієнтовно о 19:11 год., ОСОБА_6 , розуміючи, що Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, є організатором вчинення злочину, діючи умисно, з метою доповіді про зустріч з ОСОБА_16 та уточнення спільного злочинного плану, зустрівся з Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, в автомобілі «Volkswagen Passat», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , поруч з буд. № 11 у пров. Бутишів у місті Києві.
Під час зазначеної зустрічі ОСОБА_6 , продовжуючи незаконні злочинні дії, з метою доведення злочину до кінця, доповів Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, що ОСОБА_16 та інші особи, яких останній підшукав та залучив для здійснення посягання на життя ОСОБА_14 , вже здійснили спостереження за ним з метою встановлення його місця проживання, маршрутів пересування та віднайшли найбільш сприятливе місце для вчинення нападу. На підтвердження проведених підготовчих дій ОСОБА_6 показав на своєму мобільному телефоні Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, підтверджуючі фотознімки, які 19 грудня 2020 року попередньо отримав від ОСОБА_16 під час зустрічі в ресторані «Яблуко», що знаходиться за адресою: вул. Івана Мазепи, 11-Б, в місті Київ.
Після чого, ОСОБА_6 погодив з Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, як організатором, найбільш сприятливе місце, спосіб вчинення протиправних дій та уточнив суму у розмірі 30000 дол. США, яку необхідно заплатити ОСОБА_16 для здійснення безпосереднього посягання на життя ОСОБА_14
26 грудня 2020 року приблизно о 12:13 год. під час телефонної розмови з використанням мессенджера «WhatsApp», ОСОБА_6 , який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_2 , підтвердив ОСОБА_16 , який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_3 , намір довести злочинний умисел до кінця після Нового року та готовність частково надати грошову винагороду за вже здійсненні виконавцями злочину дії.
29 грудня 2020 року орієнтовно о 13:49 год. ОСОБА_6 в черговий раз зустрівся з Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, неподалік Військово-медичного управління СБУ, розташованого за адресою: вул. Липська, 11, у місті Київ, в автомобілі «Volkswagen Passat», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Під час зазначеної зустрічі Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, діючи умисно, повідомив ОСОБА_6 про необхідність довести злочинний умисел щодо посягання на життя ОСОБА_14 до кінця, з чим також погодився ОСОБА_6
12 січня 2021 року приблизно о 10:51 год. поблизу ресторану «Велюр» за адресою: вул. Льва Толстого, 43, в місті Київ, ОСОБА_16 зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_17 , та отримав від нього грошові кошти у розмірі 1 000 дол. США, що останньому були надані ОСОБА_6 , за невстановлених слідством обставин, для подальшої передачі ОСОБА_16 за виконану роботу, а саме за здійснення спостереження за ОСОБА_14 , встановлення його місця проживання, перебування, маршрутів пересування, а також в підтвердження, що злочинні наміри спрямовані на організацію вбивства ОСОБА_14 актуальні і на даний час, та підготовчі дії щодо посягання на життя останнього потрібно продовжувати.
Того ж дня, орієнтовно о 12:01 год. під час телефонної розмови ОСОБА_6 , який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_2 та ОСОБА_16 , який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_3 , з використанням мессенджера «WhatsApp», останній підтвердив факт отримання ним від ОСОБА_17 грошових коштів у сумі 1000 дол. США.
13 січня 2021 року приблизно о 12:39 год. під час чергової зустрічі ОСОБА_6 та ОСОБА_16 на мийці «Юніком», яка розташована за адресою: Військовий проїзд, 8, в місті Києві, ОСОБА_6 підтвердив спільний із Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, злочинний намір, наголосивши, що отримані 12 січня 2021 року ОСОБА_16 грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США, надані йому саме для організації посягання на життя ОСОБА_14
19 січня 2021 року, діючи на виконання вказівок Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, та покладених на нього функцій, ОСОБА_6 , який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_2 , під час телефонної розмови з ОСОБА_16 , який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_3 , з використанням мессенджера «WhatsApp», обговорив з ОСОБА_16 строки виконання замовлення щодо посягання на життя ОСОБА_14 , та отримав від нього підтвердження про готовність здійснити посягання на життя останнього впродовж тижня.
21 січня 2021 року орієнтовно о 12:57 год., перебуваючи поблизу житлового комплексу «PecherSKY» по вул. Болсуновська, 2, в м. Києві, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, з метою підтвердження спільного з Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, наміру довести злочинний план щодо посягання на життя ОСОБА_14 до кінця в майбутньому, повідомив ОСОБА_16 про готовність оплатити наступну частину грошових коштів, які він попередньо отримав від Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, за вже виконану роботу.
У подальшому, 22 січня 2021 року приблизно о 13:15 год., ОСОБА_6 , виконуючи покладені на нього функції підбурювача щодо схиляння безпосереднього виконавця, діючи умисно, за попередньою змовою з Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, з метою доведення спільного злочинного умислу, направленого на вбивство керівника ГУ ВБ СБ України ОСОБА_14 , до кінця, з мотивів помсти та перешкоджання в майбутньому виконувати ним свої службові обов`язки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи довести злочин до кінця і свідомо розуміючи настання смерті ОСОБА_14 внаслідок протиправних дій ОСОБА_16 та його спільників, перебуваючи поблизу житлового комплексу «PecherSKY» по вул. Болсуновська, 2, в місті Києві, передав ОСОБА_16 наступну частину грошових коштів у розмірі 4 000 дол. США, які попередньо отримав від Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, як оплату за здійснення підготовчих дій до вбивства ОСОБА_14 , а також в підтвердження, що злочинні наміри актуальні і на даний час та підготовчі дії щодо посягання на життя ОСОБА_14 потрібно продовжувати.
Проте, цього ж дня, 22 січня 2021 року, протиправну діяльність ОСОБА_6 та Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, припинено працівниками правоохоронного органу на стадії готування.

Окрім того, з грудня 2020 року по 22 січня 2021 року, ОСОБА_6 діючи умисно, в порушення вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, достовірно усвідомлюючи, що носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу заборонено, на прохання свого знайомого ОСОБА_18 , умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх протиправних дій, без передбаченого законом дозволу, за невстановленою слідством адресою, отримав у іншого спільного знайомого, ОСОБА_19 , карабін з маркуванням «САЙГА-МК», № НОМЕР_4 , а також 1 набій з маркуванням «3 82» калібру 5,45х39 мм. Вказану зброю та набої ОСОБА_6 переніс до автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_5 , що знаходився у його користуванні, в якому возив та зберігав їх без мети збуту, чим фактично вчинив носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Також, 20 січня 2021 року, в період часу з 11:05 год. по 12:15 год., під час зустрічі з Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, поблизу дошкільного навчального закладу № 450 за адресою: м. Київ, бул. Дружби народів, 14а/1 поруч з житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , діючи умисно, в порушення вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, достовірно усвідомлюючи, що носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу заборонено, отримав від Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, 180 набоїв з маркуванням «67 270» та 40 набоїв з маркуванням «75 539» калібру 7,62х39 мм, які останній попрохав його сховати у надійному місці. При цьому, жодних дозвільних документів на зазначені боєприпаси ані у ОСОБА_6 , ані у Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, не було.
У подальшому ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, переніс вказані набої до автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_5 , що знаходився у його користуванні, в якому перевозив та зберігав їх без мети збуту з 20 січня 2021 року по 22 січня 2021 року, чим фактично вчинив носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
22 січня 2021 року у період часу з 15:02 год. до 23:07 год. працівниками Служби безпеки України під час проведення обшуку в автомобілі марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_5 , виявлено та вилучено один предмет, схожий на карабін (зброю) з маркуванням «САЙГА-МК» № НОМЕР_4 , один предмет, схожий на набій, з маркуванням «3 82», 180 предметів схожих на набої з маркуванням «67 270» та 40 предметів схожих на набої з маркуванням «75 539».
Згідно з інформацією Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в м. Києві від 27 січня 2021 року № 359/125/19/01-2021 ОСОБА_6 не мав встановленого законом дозволу на носіння, зберігання мисливського нарізного карабіну «САЙГА-МК» № НОМЕР_4 та боєприпасу до нього, а також інформації від 22 березня 2021 року № 994/125/19/01-2021 Особа 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, не мав встановленого законом дозволу на носіння, зберігання 180 набоїв з маркуванням «67 270» та 40 набоїв з маркуванням «75 539» калібру 7,62х39 мм.
Згідно з висновком судової експертизи зброї № 15/6 від 25 січня 2021 року вилучений під час обшуку автомобіля білого кольору, серія та номер знаку НОМЕР_5 , марки Toyota Land Cruiser, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_6 та наданий на експертизу предмет, ззовні схожий на карабін (зброю) з маркуванням «САЙГА-МК», з номером НОМЕР_4 , відноситься до категорії переробленої стрілецької нарізної вогнепальної зброї, яка виготовлена шляхом внесення конструктивних змін у конструкцію мисливського карабіну САЙГА моделі МК калібру .223 Rem (5,56х45 мм), із ідентифікаційним (заводським) номером НОМЕР_4 . Карабін має багатоцільове призначення та для здійснення з нього пострілів (стрільби) придатний. Крім того, вилучений під час обшуку автомобіля білого кольору, серія та номер знаку НОМЕР_5 , марки Toyota Land Cruiser, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_6 , один предмет, схожий на набій, з маркуванням «3 82» відноситься до категорії військових бойових припасів до стрілецької нарізної вогнепальної зброї, а саме є проміжним набоєм калібру 5,45х39 мм з кулею «ПС» зі стальним осердям, який призначений для ураження живої сили противника та неброньованої техніки. Набій до здійснення ним пострілу (стрільби) придатний.
Відповідно до висновку судової експертизи зброї № 13/6 від 26 січня 2021 року надані на експертизу предмети, зовні схожі на набої з маркуванням «67 270» у кількості 180 штук та предмети, схожі на набої з маркуванням «75 539» у кількості 40 штук, які виявлені під час обшуку автомобіля білого кольору, д/н НОМЕР_5 , марки Toyota Land Cruiser, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_6 є бойовими припасами 7,62 мм проміжними набоями зразка 1943 року з кулями «ПС» зі стальним сердечником (57-Н-231С), калібру 7,62х39, які призначені та придатні для стрільби з нарізної вогнепальної зброї військового (армійського) зразка калібру 7,62 мм: автоматів Калашникова АК-47, АКМ, АКМС; кулеметів Калашникова РПК, РПКС і ін.

Дії ОСОБА_6 , які виразились у готуванні до вчинення вбивства працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за попередньою змовою групою осіб, а саме схиленні інших співучасників до вчинення кримінального правопорушення, а також сприянні порадами та вказівками вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 14 ч. 4 ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України.
Дії ОСОБА_6 , які виразились у носінні, зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали змінену та доповнену апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор та представник потерпілого ОСОБА_9 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що обвинуваченим ОСОБА_6 внесені зміни та доповнення до апеляційної скарги, колегія суддів переглядає провадження лише в межах цих змін і доповнень.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним та про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.
Таким чином колегія суддів переглядає вирок суду першої інстанції виключно з наведених підстав, які оскаржуються обвинуваченим.
Як вбачається із зміненої апеляційної скарги, обвинуваченим ОСОБА_6 вирок суду не оскаржується із підстав призначення судом покарання, яке не було узгоджене сторонами угоди та ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання.
За доводами апеляційної скарги обвинуваченого, останній зазначає про те, що судом не було роз`яснено йому суті пред`явленого обвинувачення та його прав, однак такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний лише з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє наведені у цій частині права, а роз`яснити їх суд може за клопотанням обвинуваченого, у разі, якщо йому незрозумілі такі права.
Із наявного матеріалах кримінального провадження звукозапису судового засідання, під час якого було затверджено угоду про визнання винуватості, вбачається, що на запитання суду чи розуміє обвинувачений свої права, останній повідомив, що він має вищу юридичну освіту, знає свої права та не потребує додаткового їх роз`яснення, однак незважаючи на це, суд в повному обсязі зачитав обвинуваченому його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченого про те, що суд належним чином не переконався в тому чи укладання угоди є добровільним.
Так, на запитання суду до обвинуваченого чи укладання угоди є добровільним, без застосування примусу, обіцянок чи погроз ОСОБА_6 чітко та стверджувально відповів «так».
Крім того, він позитивно висловився щодо свого захисника. Така заява обвинуваченого розцінюється колегією суддів як відсутність в обвинуваченого жодних претензій до адвоката ОСОБА_13 щодо здійснення ефективного захисту.
Крім того ОСОБА_6 також в повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд також перевірив угоду про визнання винуватості на дотримання наведених вимог, про що у вироку наведені належні та достатні мотиви на обґрунтування такого висновку, з яким погоджується колегія суддів.
Щодо доводів апелянта про те, що у суді першої інстанції не було оголошено повного тексту обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, а також, що уповноважені особи, які проводили досудове розслідування у кримінальному провадженні діяли поза межами своїх повноважень, то апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України обвинувачений не може оскаржувати вирок суду з наведених підстав, тому апеляційний суд не перевіряє такі доводи.
Будь-яких інших істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, або норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року, яким затверджено угоду від 11 червня 2021 року про визнання винуватості, укладену між прокурором другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_6 , та визнано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4