ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/770/22 Справа № 175/3084/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000556, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, громадянина України, що зареєстрований та проживаэ за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 відповідні процесуальні обов`язки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин справи, доведеність вини ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, наявність підстав для звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.
Вказує, що з урахуванням наслідків, що настали, а саме смерті потерпілого, характеру допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху України, не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання не є дієвим та ефективним заходом запобігання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням згідно п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 2 059 гривень 44 копійок.
Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст. 100 КПК України.
Скасовано накладені по справі арешти.
ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 20 березня 2021 року приблизно о 09 годині 55 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебував пасажир ОСОБА_11 , здійснював рух в крайній лівій смузі для руху по а/д Н-31 «Дніпро Петриківка Царичанка Кобеляки Решетилівка», яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку та проходить через с.Партизанське Дніпровського району Дніпропетровської області з боку м.Дніпро в напрямку с.Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області.
Під час руху водій ОСОБА_7 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, рухаючись в населеному пункті, а саме у с. Партизанське, де рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, рухався зі швидкістю 80 (вісімдесят) км/год у результаті чого в районі 30 км + 65,8 м., вищезазначеної дороги при виникненні небезпеки для руху у вигляді гнучкого буксирувального зчеплення на смузі свого руху, скоїв наїзд на гнучке буксирувальне зчеплення, за допомогою якого автомобілем «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_12 , під керуванням водія ОСОБА_13 здійснювалось буксирування автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_14 , під керуванням водія ОСОБА_15 , та які, рухаючись в зустрічному для нього напрямку руху, виконували маневр розвороту вліво за напрямком свого руху. Після чого автомобіль «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 продовжив некерований рух та скоїв наїзд на дорожнє бар`єрне огородження зліва за напрямком його руху.
Своїми діями водій автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, і це порушення знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пасажиру автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 30.03.2021 о 07 годині 45 хвилин.
Вищезазначені дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; обвинуваченого, захисника та потерпілу, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор фактично не оспорює і законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченому основного покарання, а також наявність підстав для звільнення від його відбування з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки доводи апелянта зводяться до незгоди із тим, що судом не було застосоване до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів, аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, приймає до уваги, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), а також у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».
Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вищевказані вимоги закону про кримінальну відповідальність та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, втім має неумисний характер; дані про особу обвинуваченого та стан його здоров`я, а саме те, що він є інвалідом третьої групи, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 24 березня 2016 року є учасником АТО,раніше не судимий, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки та розказується у скоєному, відшкодовував завдану шкоду; враховано позицію потерпілої, яка не наполягала на покаранні з ізоляцією від суспільства та в судових дебатах просила не призначати додаткове покарання.

Також колегія суддів вважає, що у межах призначення покарання суд першої інстанції правильно застосував положення кримінального закону, в тому числі щодо додаткового покарання, і врахував, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України не містить імперативного припису про призначення додаткового покарання, а отже вирішення питання про необхідність його застосування належить до дискреційних повноважень суду.
Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченим законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Колегія суддів враховує, що обвинувачений щиросердечно розкаявся з скоєному, з потерпілим перебував у дружніх стосунках і смерть останнього стала для нього великою втратою. При цьому приймається до уваги думка потерпілої, яка в судовому засіданні підтвердила, що дійсно її чоловік перебував в дружніх відносинах з обвинуваченим, останній розкаювався і вибачався за скоєне, надавав їй допомогу, в тому числі із використанням належного йому автомобіля, а позбавлення його права керування транспортними засобами потягне неможливість надання такої допомоги, а також позбавить його джерела доходів, чим поставить у скрутне матеріальне становище і ускладнить подальше надання матеріальної підтримки потерпілій.
Враховується і те, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи, а саме має консолідуючий перелом в/3 великогомілкової кістки лівої гомілки; порушення функції суглобу ІІ ступеню, укорочення лівої нижньої кінцівки на 5 см та через наявні вади, пошкодження суглобів та хромату обмежений у русі, а отже позбавлення права керування транспортними засобами створить йому додаткові перешкоди у пересуванні. Також обвинувачений має низку хронічних захворювань: гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, хронічний панкреатит, хронічний холіцистит, що підтверджено відповідною медичною документацією. Обвинувачений ОСОБА_7 має значний водійський стаж та раніше до відповідальності за порушення закону у сфері безпеки дорожнього руху не притягувався. Брав участь в АТО у статусі добровольця, має статус учасника бойових дій.
Зважаючи на викладене та враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, щиросердечно розкаявся у скоєному, активно сприяв слідству під час розслідування кримінального провадження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також беручи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, суд апеляційної інстанції вважає, що виправлення останнього можливе без призначення додаткового покарання.

На думку колегії суддів, у контексті досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не збільшить ефективність фактично призначеного йому покарання, а лише поставить у більш вразливе становище як самого обвинуваченого, так і потерпілу.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4