Провадження №11-кп/801/1253/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000130 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рубань Немирівського району Вінницької області, громадянина України, пенсіонера, інваліда І групи, одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

В с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2021 року відносно нього скасувати, ухвалити новий вирок, в мотивувальній частині якого зазначити, що вину обвинувачений визнає повністю, в резолютивній частині вироку зазначити, що в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 08.06.2014 року по 07.11.2014 року, та з моменту затримання 08.05.2015 року до набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області 01.09.2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирнадцяти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набуття даним вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з 08.06.2014 року по 07.11.2014 року та з моменту затримання 08.05.2016 року до набуття даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 склались неприязні стосунки на ґрунті родинних зв`язків, які продовжувались протягом тривалого часу.
В квітні 2014 року ОСОБА_6 познайомився з ОСОБА_10 . Під час розмов з останнім ОСОБА_6 неодноразово висловлював намір на фізичну розправу з ОСОБА_9 , шляхом його вбивства. При цьому, ОСОБА_6 повідомляв про готовність виплатити грошову винагороду особі, яка здійснить вбивство ОСОБА_9 .
У травні 2014 року ОСОБА_6 під час розмови з ОСОБА_10 в черговий раз запропонував останньому вчинити вбивство ОСОБА_9 , пообіцявши виплатити за це грошову винагороду в сумі 1200 доларів США. Після згоди ОСОБА_10 на пропозицію ОСОБА_6 , останній через деякий час, в цьому ж місяці зустрівся з ОСОБА_10 та передав йому кошти в сумі 700 доларів США. 01.06.2014 передав ОСОБА_10 ще 500 доларів США, як оплату за здійснення вбивства ОСОБА_9 .
Для реалізації свого злочинного умислу на позбавлення потерпілого ОСОБА_9 життя, ОСОБА_6 з метою організації даного злочину здійснив дії по керуванню його вчиненням, фактично створивши умови та організувавши його виконання ОСОБА_10 , а саме: розповів про спосіб життя та діяльність потерпілого ОСОБА_9 , надав його фотокартку, номер мобільного телефону, вказав та фактично на місці показав місце його проживання.
В свою ж чергу, з врахуванням отриманих від ОСОБА_6 грошових коштів, як оплату за вчинення вбивства, а також даних щодо контактного номеру телефону потерпілого, його вигляду, способу життя та місця фактичного проживання, ОСОБА_10 для втілення вказаних домовленостей купив стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Лайф», з якого неодноразово телефонував потерпілому ОСОБА_9 , з метою організації зустрічі з надуманих приводів щодо купівлі будівельних матеріалів.
04.06.2014 року ОСОБА_6 за місцем свого проживання передав ОСОБА_10 заряджений обріз мисливської рушниці моделі «J.P.SAUER&SOHN SUHL» № НОМЕР_1 .
ОСОБА_10 , виконуючи умови домовленості між ним та ОСОБА_6 про вчинення вбивства ОСОБА_9 , по мобільному телефону організував з ним зустріч.
05.06.2014 року біля 08:00 год., взявши з собою обріз вищевказаної мисливської рушниці, ОСОБА_10 на своєму автомобілі марки «HYNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_2 , приїхав в м. Немирів Вінницької області та залишив свій автомобіль в провулку, який сполучає вулиці 25 років Жовтня та Леніна. Біля 08:10 год. ОСОБА_9 на своєму автомобілі марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_3 , зупинився біля одного із домогосподарств по вулиці 25 років Жовтня, де до нього підійшов ОСОБА_10 . Відкривши задні дверцята, останній з дозволу ОСОБА_9 сів до салону автомобіля. Знаходячись на задньому сидінні автомобіля, ОСОБА_10 здійснив один постріл з обрізу мисливської рушниці в потиличну частину голови ОСОБА_9 . Від отриманого вогнепального поранення ОСОБА_9 помер на місці події.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 79 від 03.07.2014 року, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок сліпого вогнепального поранення голови з розтрощенням кісток склепіння та основи черепу, забою та розміщення головного мозку, гострої крововтрати, часткової втрати речовини головного мозку.
Після скоєння вбивства, ОСОБА_10 в цей же день прийшов до домогосподарства ОСОБА_6 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , та віддав йому знаряддя злочину - обріз мисливської рушниці моделі «J.P.SAUER&SOHN SUHL» № НОМЕР_1 . В подальшому, ОСОБА_6 з метою приховання слідів вчиненого злочину, викинув вказаний обріз мисливської рушниці в водоймище, розташоване поблизу вулиці Володарського в м. Немирів Вінницької області.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовано тим, що судом невірно зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення. Обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що його було затримано 08.05.2015 року, а не 08.05.2016 року як це заначено у вироку суду, що підтверджується відповідними ухвалами про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою Вінницького міського суду Вінницької області, Тульчинського районного суду Вінницької області.
Крім того, в мотивувальній частині вироку суду зазначено, що обвинувачений свою вину визнав частково, проте в судовому засіданні 31.08.2021 року за зміненим обвинуваченням від 26.04.2021 року свою вину за обставин викладених у обвинувальному акті від 26.04.2021 року ОСОБА_6 визнав повністю, щиро розкаявся, що підтверджується протоколом судового засідання від 31.08.2021 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити його апеляційну скаргу та помякшити покарання, визначивши покарання строком 13 років, захисника ОСОБА_8 , який підтримав вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини, кваліфікація дій ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України не оспорюється.
Частиною 1 ст. 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.05.2016 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено строк утримання під вартою ОСОБА_6 рахувати з 08.05.2016 року. тобто з дня його затримання працівниками Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області 08.05.2016 року у порядку ст. 208 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , що при ухвалені Вінницьким міським судом Вінницької області вироку від 01.09.2021 року допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для скасування рішення обвинуваченому є належним чином необгрунтованими.
Таким чином, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з 08.06.2014 року по 07.11.2014 року та з моменту затримання 08.05.2016 року до набуття даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного .
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, прийняв до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, особу обвинуваченого який раніше не судимий, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує наявність статусу інваліда I групи, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, та визначив покарання у виді позбавлення волі строком 14 років.
При цьому судом першої інстанції враховано позицію обвинуваченого ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні та ставлення до вчиненого кримінального правопорушення.
Визначений судом першої інстанції строк позбавлення волі відповідає особі обвинуваченого, тяжкості кримінального правопорушення, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 .
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що наведені судом у вироку підстави призначення ОСОБА_6 покарання у виді 14 років позбавлення волі ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду, та вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили б про необгрунтованість призначеного ОСОБА_6 покарання не наведено.
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Керуючись ст. 404, 405,407,409, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.27, п.11 ч.2 ст.115 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4