Провадження № 1-кс/947/942/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001157 від 19.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві за процесуальним керівництвом Одеської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001157 від 19.08.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
20.01.2022 року на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду від 22.12.2021 року про дозвіл на проведення обшуку, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: папка для паперів білого кольору з написами письмовими літерами зеленого кольору «Доверенності ЧП Земград», що містить 49 аркушів; папка для паперів білого кольору з написами письмовими літерами зеленого кольору «Договора займа», що містить 57 аркушів; мобільний телефон Samsung чорного кольору в чохлі чорного кольору IMEI НОМЕР_1 ; касова книга з надписом «Приватне підприємство ЗЕМГРАД» за 2007 рік; органайзер синього кольору з надписом «Отчеты ПП Земград» 2007, що містить 486 аркушів; чекова книжка синього кольору на 25 чеків; книга нарахування заробітної плати 1 шт; договори займів на 57 аркушів; жовта папка без надпису, що містить 139 аркушів.
Необхідність у накладенні арешту є детальне дослідження вилучених речей і документів, у тому числі шляхом проведення відповідних судових експертиз для встановлення істини у кримінальному провадженні. При цьому, незастосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню.
З урахуванням викладеного, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник власника майна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про арешт та просила відмовити, вказавши, що ОСОБА_6 не має жодного процесуального статусу, не є підозрюваним, в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку не були зазначені документи, які були вилучені, у протоколі обшуку не було зазначено найменування всіх вилучених документів, у клопотанні не наведено що вилучені документи стосуються ПП «Земград», мобільний телефон не містить інформацію, яка має відношення до кримінального провадження, слідчим не проведено огляду вилучених речей.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає поверненню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, з огляду на наступне.

В порушення вимог ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні сторони обвинувачення не зазначені підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, не розкрито, яке відношення наведені у клопотанні речі і документи мають саме до цього кримінального провадження, не визначений процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна, відповідно до вимог ст.98 КПК України.

Зокрема, частина з наведеного у клопотанні сторони обвинувачення переліку майна, на яке належить накласти арешт, не містить індивідуально-визначених ознак такого майна, що унеможливлює його ідентифікацію, у зв`язку з чим, слідчий суддя позбавлений можливості з`ясувати, доказом яких обставин кримінального правопорушення можуть бути дані документи та чи вони взагалі мають відношення до кримінального провадження.

Крім того, в судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна, на запитання слідчого судді про те, яке відношення має частина вилучених документів до кримінального провадження, прокурор не зміг відповісти на вказані запитання.

На підставі викладеного, враховуючи вищевказані недоліки клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених в ухвалі слідчого судді недоліків, з встановленням відповідного процесуального строку.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001157 від 19.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1