Справа № 126/663/18
Провадження №11-кп/801/1129/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю за участю учасників кримінального провадження
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2016 за №0000322,
за апеляційною скаргою з поданими до неї доповненнями прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 15 липня 2021 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого сільським головою Джулинської сільської ради Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області, раніше не судимого,
- визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та виправдано за недоведеністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини і підстави для виправдання обвинуваченого.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 15 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст. 366 КК України та виправдано за недоведеністю в його діяннях складу цих кримінальних правопорушень.
Також судовим рішенням вирішені питання щодо понесених процесуальних витрат, долю речових доказів та заходів забезпечення у кримінальному провадженні.

ОСОБА_8 обвинувачується в скоєнні злочинів, передбачених ч.1ст.364 та ч.1 ст.366 КК України.
Згідно з формулюванням обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_8 і визнано судом недоведеним, відповідно до рішення 1 сесії 6 скликання Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 11.11.2010 ОСОБА_8 обрано сільським головою зазначеної ради.
Згідно положень ч.1 ст. 12, п.13 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села та розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою.
Таким чином, ОСОБА_8 , обіймаючи постійно посаду Джулинського сільського голови, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків відповідно до примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою.
Так, ОСОБА_8 , будучи сільським головою Джулинської сільської ради, з метою визнання відумерлою спадщиною земельну ділянку площею 10,43 га, що розташована на території зазначеної сільської ради та належала померлому ОСОБА_12 (Державний акт на право приватної власності на землю ВН 004731), будучи службовою особою, переслідуючи злочинний умисел, направлений на подальшу передачу зазначеної земельної ділянки у власність своїм родичам, усвідомлюючи незаконність своїх дій, зловживаючи своїм службовим становищем, 01.04.2014 склав довідку Джулинської сільської ради № 547, до якої вніс завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_12 з дня свого народження був зареєстрований і постійно проживав до дня смерті в с. Джулинка, де і помер в 2009 році, а також, що у померлого таких спадкоємців, як малолітні, неповнолітні, недієздатні особи, або особи, дієздатність яких обмежена, пережилого подружжя, осіб, з якими померлий спільно проживав, вів спільне господарство, немає.
Згідно довідки Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області № 280 від 23.06.2016 ОСОБА_12 проживав разом з співмешканкою ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 з 1998 року по 09.05.2011 (день смерті), за час проживання спільно вели господарство, організацією похорону ОСОБА_12 здійснювала за власний рахунок дочка співмешканки ОСОБА_13 .
В подальшому ОСОБА_8 подав до Бершадського районного суду Вінницької області, на розгляді якого знаходилась цивільна справа за заявою даної сільської ради про визнання вищевказаної земельної ділянки відумерлою спадщиною та передачі її у власність територіальної громади, підроблену довідку Джулинської сільської ради № 547.
На підставі вищезазначених протиправний дій та рішень сільського голови Джулинської сільської ради ОСОБА_8 отримано рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25.04.2014 (справа № 126/1169/14-ц), відповідно до якого спадщину ОСОБА_12 , а саме земельну ділянку площею 10,43 га визнано відумерлою та передано у власність Джулинської сільської ради, а в подальшому розділено на п`ять рівних частин, з яких чотири частини 15.02.2016 перейшли у власність родичів ОСОБА_8 , а саме двоюрідному брату ОСОБА_14 , дружині останнього ОСОБА_15 та їх дітей ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 205-П від 27.04.2017, підпис в графі «Сільський голова … ОСОБА_8 » у підробленій довідці № 547, яка видана виконавчим комітетом Джулинської сільської ради від 01.04.2014, виконаний ОСОБА_8 . Згідно висновку технічної експертизи документів № 204-П від 28.04.2017, відбиток печатки «Джулинська сільська рада» у підробленій довідці № 547, яка видана виконкомом Джулинської сільської ради від 01.04.2014, нанесений однією і тією ж печаткою «Джулинська сільська рада», експериментальні зразки якої надані в якості порівняльного матеріалу.
Своїми умисним діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України службове підроблення, тобто складання і видача завідомо неправдивих документів.
Також ОСОБА_8 , будучи сільським головою Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, з метою визнання відумерлою спадщиною земельної ділянки площею 10,43 га, що розташована на території зазначеної сільської ради та належала померлому ОСОБА_12 (Державний акт на право приватної власності на землю ВН 004731), являючись службовою особою, переслідуючи злочинний умисел, направлений на подальшу передачу зазначеної земельної ділянки у власність своїм родичам, усвідомлюючи незаконність своїх дій, зловживаючи своїм службовим становищем, 01.04.2014 склав довідку Джулинської сільської ради № 547, до якої вніс завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_12 з дня свого народження був зареєстрований і постійно проживав до дня смерті в с. Джулинка, де і помер в 2009 році, а також, що у померлого таких спадкоємців, як малолітні, неповнолітні, недієздатні особи, або особи, дієздатність яких обмежена, пережилого подружжя, осіб, з якими померлий спільно проживав, вів спільне господарство немає.
Згідно довідки Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області № 280 від 23.06.2016 ОСОБА_12 , проживав разом з співмешканкою ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 з 1998 року по 09.05.2011 (день смерті), за час проживання спільно вели господарство, організацією похорону ОСОБА_12 здійснювала за власний рахунок дочка співмешканки ОСОБА_13 .
В подальшому ОСОБА_8 подав до Бершадського районного суду Вінницької області, на розгляді якого знаходилась цивільна справа за заявою даної сільської ради про визнання вищевказаної земельної ділянки відумерлою спадщиною та передачі її у власність територіальної громади, підроблену довідку Джулинської сільської ради № 547.
На підставі вищезазначених протиправний дій та рішень сільського голови Джулинської сільської ради ОСОБА_8 отримано рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25.04.2014 (справа № 126/1169/14-ц), відповідно до якого спадщину ОСОБА_12 , а саме земельну ділянку площею 10,43 га визнано відумерлою та передано у власність Джулинської сільської ради, а в подальшому розділено на п`ять рівних частин, з яких чотири частини 15.02.2016 перейшли у власність родичів ОСОБА_8 , а саме двоюрідному брату ОСОБА_14 , дружині останнього ОСОБА_15 та їх дітей ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 205-П від 27.04.2017, підпис в графі «Сільський голова … ОСОБА_8 » у підробленій довідці № 547, яка видана виконавчим комітетом Джулинської сільської ради від 01.04.2014, виконаний ОСОБА_8 .
Згідно висновку технічної експертизи документів № 204-П від 28.04.2017, відбиток печатки «Джулинська сільська рада» у підробленій довідці № 547, яка видана виконкомом Джулинської сільської ради від 01.04.2014, нанесений однією і тією ж печаткою «Джулинська сільська рада», експериментальні зразки якої надані в якості порівняльного матеріалу.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, Джулинський сільський голова ОСОБА_8 , зловживаючи службовим становищем, у вересні 2015 року надав усну вказівку спеціалісту-землевпоряднику першої категорії Джулинської сільської ради ОСОБА_18 підготувати проект рішення сесії Джулинської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Джулинської сільської ради ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 площею 2 га кожному.
Так, 24.09.2015 ОСОБА_8 підписав рішення 47 сесії 6 скликання Джулинської сільської ради про надання двоюрідному брату ОСОБА_14 , дружині останнього ОСОБА_15 та їх дітям ОСОБА_16 , ОСОБА_17 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення 4 земельних ділянок площею 2 га кожна у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Джулинської сільської ради (земельної ділянки площею 10,43 га, яка раніше належала ОСОБА_12 ).
Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.02.2016 вказані земельні ділянки з присвоєними кадастровими номерами :06:002:0201, :06:002:0202, :06:002:0203, :06:002:0205 шляхом реєстрації права власності незаконно перейшли у власність ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , а земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0204 у власність Джулинської сільської ради.
Таким чином, в результаті вищезазначених протиправних дій сільського голови Джулинської сільської ради ОСОБА_8 спадщина ОСОБА_12 незаконно перейшла у власність третіх осіб.
Згідно висновку додаткової судової оціночно-земельної експертизи № 567/18-21 від 25.01.2018, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 10,43 га, розташованої на території Джулинської сільської ради з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт ВН004731 від 23.02.2004) станом на 15.02.2016 становила 90492,77 грн.
Таким чином, внаслідок незаконних дій Джулинського сільського голови ОСОБА_8 завдано ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 90492,77 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інтересах третіх осіб, використання службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян.

Бершадським районним судом Вінницької області встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25.04.2014 у справі № 126/1169/14-ц визнано відумерлою спадщиною земельну ділянку площею 10,43 га, що знаходиться на території Джулинської сільської ради та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН 004731, виданого згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2004 за реєстровим № 203 та передано вказану земельну ділянку, як відумерлу спадщину, у власність територіальній громаді с. Джулинка в особі Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області.
На час розгляду кримінальної справи це рішення не змінене і не скасоване.
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.11.2015 у справі № 126/3195/15-ц встановлено факт, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1998 року до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 .
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.10.2019 року апеляційне провадження за скаргою Джулинської сільської ради закрите.
Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 року вищевказану ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.04.2020 року апеляційна скарга Джулинської сільської ради задоволена частково, рішення Бершадського районного суду від 10.11.2015 року скасоване, заява ОСОБА_10 за участі заінтересованої особи Тирлівської сільської ради Бершадського району про встановлення факту проживання однією сім`єю залишена без розгляду.
Тобто на час розгляду цієї кримінальної справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_10 є спадкоємицею ОСОБА_12 як особа, що проживала зі спадкодавцем не менше п`яти років до його смерті. Тому твердження про те, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 заподіяна майнова шкода є безпідставним.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду в справі № 299/2144/17 виходячи з буквального розуміння змісту п. 3 примітки ст. 364 КК, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент.
Верховний Суд підкреслив, що зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох ознак у їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК.
Таким чином, одним з елементів об`єктивної сторони зловживання владою або службовими становищем всупереч інтересам служби є наслідок у вигляді завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб (ч. 1 ст. 364 КК України).
Пунктом 3 примітки до ст. 364 КК України визначено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 цього Кодексу вважається така шкода, яка у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Верховний Суд зазначив, що у постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2016 року № 5-99кс16 зазначено, що диспозиція ч. 1 ст. 364 і ч. 1 ст. 365 КК України, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).
Також Верховний Суд України у цьому ж рішенні вказав, що у вироку (ухвалі) має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків.
Обчислення їх розміру, на думку суду, має бути належним чином підтверджено (у тому числі цивільним позовом як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) і не викликати сумніву.
Верховний Суд звернув увагу на те, що колегія Великої Палати Верховного Суду, постановляючи ухвалу від 30 серпня 2018 року № 13-40кс18, не знайшла підстав для відступу від існуючої правозастосовчої практики, орієнтованої лише на кількісний (вартісний) показник виміру істотної шкоди, заподіяної охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.
Таким чином, виходячи з буквального розуміння змісту п. 3 примітки ст. 364 КК, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент.
Однак у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 відсутні будь-які докази завдання його діями матеріальних збитків виходячи з того, що ОСОБА_10 не є спадкоємцем ОСОБА_12 на час розгляду справи в суді, котра розслідувалась і розглядається з 03.10.2016 року, спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки стороною обвинувачення у встановленому законом порядку не встановлена наявність вини у вчиненні інкримінованого правопорушення та наявність будь-яких збитків, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.364 КК України.
Щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, суд першої інстанції виходив з наступного.
Кримінальна відповідальність, передбачена ст. 366 КК України, настає, зокрема, за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Склад кримінального правопорушення за ст. 366 КК України визначає наявність умислу службової особи на підроблення офіційного документу шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей.
Із суб`єктивної сторони даний злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто винний діє завідомо, усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим).
Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала його настання (ст. 24 КК України).
Судом першої інстанції у судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_12 проживав як в с. Тирлівка, так і в с. Джулинка Бершадського району, був раніше зареєстрованим в с. Джулинка, ОСОБА_10 в останній час до смерті ОСОБА_19 з ним не проживала. Даний факт підтверджується як послідовними показаннями самого обвинуваченого, так і показаннями свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_13 .
Зокрема, згідно показань свідка ОСОБА_20 , в с. Тирлівка він займав посаду голови сільської ради з 09.11.2015 по 20.11.2020. Зараз переобраний на старосту села. Йому відомий ОСОБА_12 , як односельчанин, проживав по АДРЕСА_3 , на території його сільської ради. На продемонстрованій прокурором довідці не його підпис, а секретаря ОСОБА_21 , вона проживає в цьому ж селі по АДРЕСА_4 . Про дану довідку йому було відомо, але чи давав він дозвіл на її підписання не пам`ятає. Печать перебуває у сільського голови. Якщо секретар засвідчила своїм підписом, що поховання виконувала меса, то так воно фактично і було. Він стверджує, що останній рік- півтора ОСОБА_12 проживав сам і доглядали його сусіди. ОСОБА_10 з ним не проживала в цей період. Він спілкувався з ОСОБА_10 і вона повідомила йому, що поховала ОСОБА_12 саме вона. Потерпіла є його односельчанкою проживає сама по АДРЕСА_1 .
Згідно показань свідка ОСОБА_13 , їй відомо, що ОСОБА_10 проживала з ОСОБА_12 з 1998 року, переважно у мами в Тирлівці. Помер ОСОБА_12 в с. Тирлівка, похованням займалися всі разом, скидалися грішми, більшість займалася мама і вона. Чи були у нього рідні, їй не відомо. Про спадщину вона знає, так як ОСОБА_12 забирав паї і мав землю. ОСОБА_22 до ОСОБА_12 напрошувалась, але він її не прийняв. ОСОБА_22 до смерті проживала в неї і вона займалася її похованням. Будинок ОСОБА_12 продала свідок.
Відповідно до п.2 гл.5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. за №719/4940 з наступними змінами, державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що видача свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_12 в с. Тирлівка Бершадського району не є підтвердженням того, що обвинувачений ОСОБА_8 , знаючи, що ОСОБА_12 проживав також і в с. Джулинка Бершадського району видав завідомо неправдиву довідку № 547 від 01.04.2014 року, суспільно небезпечні наслідки від цих дій обвинуваченого не настали.
Доказів того, що ОСОБА_8 достовірно був обізнаний про місце проживання ОСОБА_12 та умисно підписав і видав неправдиву довідку, та які б доводили винуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині поза розумним сумнівом, місцевий суд вважає стороною обвинувачення не надано.
Відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Судом встановлено, що рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25.04.2014 року в справі №126/1169/14-ц, згідно з яким визнана відумерлою спадщина після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , на час розгляду справи є не скасованим. Тому отримання земельних ділянок на території Джулинської сільської ради громадянами України у встановленому законом порядку не можна віднести до суспільно небезпечних наслідків, передбачених кримінальним законодавством України.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в цих діяннях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст.366 КК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі з поданими до неї доповненнями прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 15 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, дослідженим в ході судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону скасувати та ухвалити новий вирок. ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України й призначити покарання за ч. 1 ст. 364 КК України у вигляді двох років позбавленням волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на два роки та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а за ч. 1 ст. 366 КК України призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на два роки та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В доводах апеляційної скарги з поданими до неї доповненнями прокурор посилається на те, що судом взагалі не взято до уваги показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , які підтвердили у суді факт проживання ОСОБА_12 у с. Тирлівка разом з ОСОБА_10 . Також у вироку судом взагалі не зазначено щодо надання показань свідками ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Крім цього вважає, що судом дано невірну оцінку змісту актового запису про смерть ОСОБА_25 у якому зазначено місце його проживання на день смерті у с. Тирлівка, а також судом не надано оцінку зміст вказаного акту й довідки № 504 від 01.04.2014 у якій не зазначено адреси у с. Джулинка за якою проживав ОСОБА_12 . А тому прокурор вважає, що зазначені відомості у актовому записі про смерть були достеменно відомі ОСОБА_8 , так як разом із заявою про визнання спадщини відумерлою за його підписом у додатках долучено копію вказаного актового запису про смерть разом з даною довідкою, що на думку прокурора свідчить про наявність у ОСОБА_8 умислу на внесення недостовірних відомостей до довідки № 547 від 01.04.2014. Окрім цього вважає, що судом неналежно оцінено твердження ОСОБА_8 про те, що зазначену довідку він видав на підставі книжок 1991 року станом на 15.04.1991, так як у довідці відсутнє посилання на це і не зазначена адреса за якою ОСОБА_12 проживав. Прокурор вважає також невірними посилання суду на те, що ОСОБА_10 не є потерпілою у даному кримінальному провадженні. Окремо прокурор в доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, так як видалившись до нарадчої кімнати, суддя вийшов з нарадчої кімнати та з власної ініціативи відновив судовий розгляд для уточнення обставин щодо наявності підстав у прокурора для повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні злочину. Після цього суд повторно видалившись до нарадчої кімнати, знову вийшов з неї та відновив судовий розгляд для з`ясування обставин що стосуються рішення у цивільній справі від 10.11.2015 про визнання потерпілої ОСОБА_26 спадкоємцем ОСОБА_12 . Вже після цього суд, повторно надавши виступи прокурору та захисту в судових дебатах та останнє слово обвинуваченому, видалився до нарадчої кімнати та по виходу з якої проголосив вирок.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали подані прокурором апеляційну скаргу та доповнення до неї, посилаючись на викладені у них доводи, та наполягали на їх задоволенні.
Потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 також підтримали подану прокурором апеляційну скаргу і доповнення до неї та не заперечували проти їх задоволення.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора з поданим до неї доповненнями, просили залишити їх без задоволення, а виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 без змін, як законний та обґрунтований.
В поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 також просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок без змін.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора з поданими до неї доповненнями і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, повторно за клопотанням прокурора викладеного в апеляційній скарзі, дослідивши зазначені ним докази, які досліджувалися судом першої інстанції та на його думку були досліджені з порушенням, колегія суддів апеляційного суду дійшлависновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями до неї підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін, з огляду на таке.

Відповідно вимог до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора з поданим до неї доповненнями про невідповідність, на його думку, висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, дослідженим в ході судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження. Зміст цього принципу розкрито у ст. 23 КПК, згідно з якою суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, визначених КПК. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК).

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом виходячи зі змісту ст. 23 ч. 2 та ст. 86 КПК означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім як у випадках, передбачених КПК.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні дослідив та оцінив докази у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 та відповідно правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про визнання його невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та виправдання за недоведеністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень.
На виконання вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції частково задовольнив клопотання прокурора про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а саме: повторно допитав свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , які були допитані судом першої інстанції, однак суд не зазначив зміст їхніх показань в оскаржуваному вироку і відповідно не надав їм відповідну оцінку. Також апеляційним судом повторно були досліджені письмові докази, а саме: актовий запис про смерть ОСОБА_12 від 11.05.2011 та довідку № 547 від 01.04.2014, яким, на думку прокурора, судом першої інстанції не надано належну оцінку та не співставлено їх зміст.
Зокрема, допитана апеляційним судом свідок ОСОБА_23 суду надала показання про те, що вона є двоюрідною сестрою потерпілої ОСОБА_10 , яка тривалий час проживала разом із ОСОБА_12 в с. Тирлівка аж до його дня смерті, де він і був похований. Також вона допомагала ОСОБА_10 щодо оформлення спадщини.
Допитана апеляційним судом свідок ОСОБА_24 суду надала показання про те, що вона односельчанка потерпілої ОСОБА_10 і раніше тривалий час працювала секретарем Тирлівської сільської ради та видавала довідку для оформлення спадщини, згідно якої ОСОБА_10 проживала з ОСОБА_12 однією сім`єю у с. Тирлівка з 1998 по 2011 рік. Коли він випивав, то йшов проживати до інших жінок. Поховання ОСОБА_12 здійснювала донька ОСОБА_10 ОСОБА_13 в с. Тирлівка. Будок в якому вони обоє проживали був на них не оформлений.
Як вбачається з повторно дослідженого апеляційним судом актового запису про смерть № 6 від 11 травня 2011 року (т.2.а.к.п.58), ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 49 років. Місце смерті с. Тирлівка Бершадського району Вінницької області. Місце народження: с. Джулинка Бершадського району Вінницької області.
Також як вбачається з повторно дослідженої апеляційним судом довідки № 547 від 01.04.2014, виданої виконавчим комітетом Джулинської сільської ради Бершадського району вінницької області, за підписом сільського голови ОСОБА_8 , ОСОБА_12 з дня свого народження був зареєстрований і постійно проживав до дня смерті в селі Джулинка Бершадського району Вінницької області де і помер в 2009 році. У померлого таких спадкоємців як малолітні, неповнолітні, недієздатні особи, або особи дієздатність яких обмежена, немає. Пережилого подружжя немає. Осіб, з яким померлий спільно проживав, вів спільне господарство, немає. До цього часу по питанню оформлення спадщини до виконкому сільської ради ніхто не звертався. Довідка видана для пред`явлення по місцю вимоги. Апеляційним судом з даної довідки встановлено, що дата смерті ОСОБА_12 «2009» не відповідає справжній даті його смерті « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Окрім того, зазначені у актовому записі про смерть ОСОБА_12 місце його смерті та зазначене у вищевказаній довідці місце постійного його проживання до дня смерті не співпадають.
Разом з тим, колегія суддів при цьому звертає також увагу і на те, що як вбачається з показань допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_20 , який раніше займав посаду голови Тирлівської сільської ради, довідка Тирлівської сільської ради від 23.06.2016 року №208, ним не підписувалася, про дану довідку йому було невідомо, чи давав він дозвіл на її підписання не пам`ятає. При цьому він також стверджував, що останній рік-півтора ОСОБА_12 проживав сам і доглядали його сусіди, а ОСОБА_10 з ним не проживала в цей період.
Таким чином, суд переконаний, що зазначена довідка від 23.06.2016 року за №208 видана з порушенням порядку встановленого п. 14 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР ( в редакції на момент видачі даної довідки) щодо представництва Тирлівської сільської ради.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_27 апеляційному суду пояснив, що довідка ним видавалась по книжках на 15.04.1991, міграційна служба з 2008 по 2016 забрала у них реєстрацію, тому вони користувались книжкою 1991 року по якій він підписав зазначену довідку через свою неуважність. Також зазначив, що земельні ділянки виділялись згідно рішення сесії. Тому своєї вини він не визнає, так як ніяких протиправних не робив дій. Про те, що ОСОБА_28 проживав не в с. Джулинці, він не знав, так як часто бачив його в селі. При голосуванні за надання дозволу на розробку технічної документації на ці земельні ділянки та під час надання їх у власність він участі не приймав.

Колегія суддів апеляційного суду повторно допитавши свідків, які були допитані судом першої інстанції, проте покази яких не були відображені у вироку та яким на думку прокурора не була надана належна правова оцінка, проте їм надана оцінка апеляційним судом, а також повторно дослідивши письмові докази, а саме зазначені актовий запис про смерть та видану за підписом ОСОБА_8 довідку, дійшла до переконання, що зазначені докази в сукупності з іншими дослідженими судом першої інстанції та надана їм судом оцінка, не впливають на правильність та обґрунтованість ухваленого судового рішення Бершадським районним судом щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , яким його визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та виправдано за недоведеністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст. 364 КК України встановлена відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відповідно до п.3 примітки до цієї статті істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що становило одна тисяча сімсот гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25.04.2014 у справі № 126/1169/14-ц визнано відумерлою спадщиною земельну ділянку площею 10,43 га, що знаходиться на території Джулинської сільської ради та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН 004731, виданого згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2004 за реєстровим № 203 та передано вказану земельну ділянку, як відумерлу спадщину, у власність територіальній громаді с. Джулинка в особі Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області. На час розгляду кримінальної справи це рішення не змінене і не скасоване.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.11.2015 у справі № 126/3195/15-ц встановлено факт, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1998 року до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.10.2019 року апеляційне провадження за скаргою Джулинської сільської ради закрите.

Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 року вищевказану ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В подальшому, постановою Вінницького апеляційного суду від 07.04.2020 року апеляційна скарга Джулинської сільської ради задоволена частково, рішення Бершадського районного суду від 10.11.2015 року скасоване, заява ОСОБА_10 за участі заінтересованої особи Тирлівської сільської ради Бершадського району про встановлення факту проживання однією сім`єю залишена без розгляду.

Таким чином судом першої інстанції правильно встановлено, що на час розгляду зазначеного кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_10 є спадкоємицею ОСОБА_12 як особа, що проживала зі спадкодавцем не менше п`яти років до його смерті, а тому твердження про те, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 заподіяна майнова шкода є безпідставним.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 відсутні будь-які докази завдання його діями матеріальних збитків виходячи з того, що ОСОБА_10 не є спадкоємцем ОСОБА_12 на час розгляду справи в суді, котра розслідувалась і розглядається з 03.10.2016 року, а спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких підстав оскільки стороною обвинувачення у встановленому законом порядку не встановлена наявність вини у вчиненні інкримінованого правопорушення та наявність будь-яких збитків, тому Бершадський районний суд дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Кримінальна відповідальність, передбачена ст. 366 КК України, настає, зокрема, за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Склад кримінального правопорушення за ст. 366 КК України визначає наявність умислу службової особи на підроблення офіційного документу шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей.

Із суб`єктивної сторони даний злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто винний діє завідомо, усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим). Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала його настання (ст. 24 КК України).

Судом вірно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_12 проживав як в с. Тирлівка, так і в с. Джулинка Бершадського району, був раніше зареєстрованим в с. Джулинка, ОСОБА_10 в останній час до смерті ОСОБА_12 з ним не проживала, що підтверджується як послідовними показаннями самого обвинуваченого, так і показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_13 .

Згідно п.2 гл.5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. за №719/4940 з наступними змінами, державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Таким чином апеляційний суд вважає вірним та обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що видача свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_12 в с. Тирлівка Бершадського району не є підтвердженням того, що обвинувачений ОСОБА_8 , знаючи, що ОСОБА_12 проживав також і в с. Джулинка Бершадського району видав завідомо неправдиву довідку № 547 від 01.04.2014 року, суспільно небезпечні наслідки від цих дій обвинуваченого не настали. При цьому, доказів того, що ОСОБА_8 достовірно був обізнаний про місце проживання ОСОБА_12 та умисно підписав і видав неправдиву довідку, та які б доводили винуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині поза розумним сумнівом, стороною обвинувачення не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25.04.2014 року в справі №126/1169/14-ц, згідно з яким визнана відумерлою спадщина після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , на час розгляду справи є не скасованим. А тому, отримання земельних ділянок на території Джулинської сільської ради громадянами України у встановленому законом порядку не можна віднести до суспільно небезпечних наслідків, передбачених кримінальним законодавством України.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції і в тому, що в цих діяннях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст.366 КК України.

Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає право кожного на справедливий суд та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 373 КПК України визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд місцевим судом проведений лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а тому суд дійшов вірного переконання у тому, що жоден з доказів, запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не може бути покладений на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.1 ст. 364, ч. 1 ст.366 КК України.

Пунктами 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 29 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначено, що суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 09.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правильного, законного та обґрунтованого висновку про виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, як на одну із підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а саме в частині порушення на його думку судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, зокрема неодноразового виходу суду з нарадчої кімнати та з власної ініціативи відновлення судового розгляду для уточнення певних необхідних обставин кримінального провадження, то колегія суддів апеляційного суду також не може погодитися з такими доводами, оскільки в своїх доводах прокурор не навів достатніх доводів про те, що такі дії суду викликали об`єктивний сумнів у його неупередженості та безсторонності або ж суддею було розголошено таємницю нарадчої кімнати у даному кримінальному провадженні. Зокрема, прокурором в апеляційній скарзі не наведено конкретно в чому саме полягало порушення судом таємниці нарадчої кімнати яке б за своїм характером та з огляду на обставини справи перешкодило або могло б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення. Таким чином апеляційний суд переконаний, що такі дії суду не вплинули на законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення що оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду переконана, що виправдувальний вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 15.07.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його скасування та ухвалення нового обвинувального вироку, як того просить прокурор у поданій на судове рішення апеляційній скарзі з доповненнями до неї.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 403, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу з поданими до неї доповненнями прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Виправдувальний вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 15.07.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4