Провадження № 1-кс/638/2332/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника скаржника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000038 від 22.06.2021 року -
В С Т А Н О В И В:
Представник скаржника звернулася до суду зі скаргою на постанови прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.
Ухвалою від 19.10.2021 відкрито провадження за скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000038 від 22.06.2021, в іншій частині скарги відмовлено у відкритті.
Скарга мотивована тим, що 21.09.2021 Харківською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил отримано клопотання ОСОБА_4 про допит в якості потерпілого та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 397 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000038 від 22.06.2021 за заявою ОСОБА_4 на виконання ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.04.2021.

Постановою прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_5 від 22.09.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_4 відмовлено, оскільки на думку прокурора вказаним кримінальним правопорушенням останньому моральної шкоди не завдано, підстави для визнання його потерпілим відсутні. Як зазначено в мотивувальній частині постанови, на переконання прокурора потерпілим від злочину за ст. 372 КК України є особа, невинувата у вчиненні того злочину, що їй інкримінується. Таке обґрунтування не може сприйматися належним, оскільки ОСОБА_4 , звертаючись до прокуратури із клопотанням в цьому провадженні, вважав себе потерпілим від кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 397 КК України, а не за ст. 372 КК України, як помилково вказано прокурором. Разом з цим, в частині надання можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження клопотання ОСОБА_4 взагалі залишилось не вирішеним, будь-якого правового обґрунтування з цього питання оскаржувана постанова не містить.

За таких обставин, наявні підстави вважати вказане рішення незаконним, невмотивованим, необґрунтованим, формальним та передчасним, оскільки прокурором не наведено правових підстав для відмови у визнанні потерпілим, чим порушено права та законні інтереси ОСОБА_4 , штучно обмежено його процесуальні права як потерпілого, а відтак така постанова підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, звертаючись до прокуратури, ОСОБА_4 акцентував увагу на тому, що вважав себе потерпілим з моменту подання заяви про скоєння кримінального правопорушення, вказував, що саме його права порушені бездіяльністю посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , які в ході досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні за № 0000850 від 17.06.2020 проігнорували неодноразові запити захисника, здійснені в інтересах ОСОБА_4 , не надали витребуваних документів без будь-якого правового обґрунтування, чим фактично приховали інформацію, корисну для встановлення істини у вказаній справі, умисно перешкоджали ОСОБА_4 в отриманні правової допомоги, зборі доказів в інкримінованому правопорушенні, спробі довести свою невинуватість та спростувати необхідність тримання останнього під вартою понад рік, належній реалізації ним права на захист та принципу змагальності сторін. Наведене являє собою об`єктивну сторону кримінального правопорушення за ст. 397 КК України, яким за наведених вище обставин ОСОБА_4 спричинено моральної шкоди. Об`єктом кримінального правопорушення за ст. 397 КК України є в даному випадку встановлений законом порядок здійснення правосуддя в частині забезпечення права на захист, зокрема під час досудового розслідування та розгляду справи у суді, а також нормальна діяльність захисника. Наведені факти, як свідчить оскаржувана постанова, не піддавались аналізу та оцінці. Разом з цим, прокурор дійшов хибного висновку, що судовий розгляд кримінального провадження за № 0000850 від 17.06.2020 є перешкодою у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000038 від 22.06.2021. Водночас, реалізація прав потерпілого у даному кримінальному провадженні не може залежати від визнання особи винуватою чи невинуватою в іншому провадженні за № 0000850 від 17.06.2020 за ч. 3 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України. Відмова прокурора у визнанні та фактично доступі до провадження в якості потерпілого є штучним створенням перешкод ОСОБА_4 у відновленні його порушених прав, якнайменш права на захист, на доступ до правосуддя, права на збір та подання слідчому, прокурору, суду доказів тощо.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ч. 1 ст. 9 КПК України, передбачено, що прокурор, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Тобто, саме прокурор та слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, в тому числі, встановити чи спростувати вид і розмір шкоди, завдану кримінальним правопорушенням, а не перекладати свій обов`язок на потерпілого.

Належним обґрунтуванням процесуального рішення не може вважатися лише цитування положень кримінального процесуального закону, як зробив в даному випадку прокурор. Між тим, з постанови прокурора не вбачається, що підстави для визнання ОСОБА_4 потерпілим взагалі вивчались, а його доводи в цьому сенсі (за заявою про кримінальне правопорушення та відповідно за клопотанням про допит в якості потерпілого) аналізувались прокурором. Разом з цим, постанова не містить аналізу й матеріалів досудового розслідування, на підставі яких прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для залучення останнього потерпілим. Прокурор не навів, які слідчі дії проведені та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 не завдано шкоди.

За таких обставин прокурором порушено вимоги ст. 110 КПК України, прийняте ним процесуальне рішення суперечить загальним принципам кримінального провадження, закріпленим в ст. ст. 8, 9, 11 КПК України, а його висновки є помилковими, суперечать завданням КК України щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, тощо.

Згідно з узагальненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», викладеним у листі від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, особа, яка розглядає таке звернення має з`ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові. У разі установлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондувалися з нормами ч. 5 ст. 55 КПК України, адже таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути умотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Втім, вказаним критеріям оскаржуване рішення прокурора не відповідає, а матеріали кримінального провадження дотепер не містять даних, які б спростовували підстави для визнання ОСОБА_4 потерпілим.

Крім цього, відсутність процесуального статусу потерпілого в даному кримінальному провадженні позбавляє ОСОБА_4 можливості вчасно сприяти органу досудового розслідування у встановленні істини у справі шляхом подання відповідних клопотань, спрямованих на встановлення доказів у провадженні, забезпеченні повного та об`єктивного проведення розслідування в розумні строки та не допущенні приховування злочину від правосуддя.

З огляду на те, що права потерпілого визначають обсяг та межі дозволеної і гарантованої поведінки у кримінальному провадженні і, відповідно, широкий обсяг прав, якими наділяється потерпілий, покликані забезпечити його активну участь у кримінальному провадженні, що, у свою чергу, необхідне для повного виконання завдань кримінального провадження, визначених у статті 2 КПК України, на моє переконання, наразі існують обґрунтовані підстави для визнання ОСОБА_4 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В розумінні ст. 37 КГІК України прокурор має здійснювати ефективний нагляд за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, не передбачено кримінальним процесуальним законодавством України винесення відповідної постанови, оскільки права і обов`язки потерпілого виникають в особи, з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження, як потерпілого. В даному випадку саме за заявою ОСОБА_4 відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР, втім, відповідної пам`ятки останньому дотепер не вручено.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року (п.74), Трубніков проти Росії від 05 липня 2005 року (п.93) «виключення заявника з провадження шляхом ненадання йому статусу жертви суперечить звичайній практиці та є неприйнятним, оскільки він позбавлений можливості приймати участь в ході розслідування. Незважаючи на те, що певні слідчі дії були здійснені за скаргами заявника до вищестоящого прокурора, він був позбавлений у доступі до матеріалів справи. Його ніколи не повідомляли або не обговорювали з ним можливі докази або запропонованих свідків. Заявник не отримував жодної інформації про хід слідства, і тільки через 8 місяців від дати закриття справи він отримав копію остаточного рішення».

Відмовляючи у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим прокурором фактично позбавлено останнього можливості користуватись більш широкими правами потерпілого у кримінальному провадженні.

На підставі ч.2 п. 3 ст. 307 КПК України ухвалою слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, прийняті під час досудового розслідування, може бути скасовано рішення прокурора. Відповідно до п. 4 узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» саме правильність застосування прокурором ст.55 КПК України є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора про відмову у визнанні потерпілим. Скарги на такі рішення згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
В судовому засіданні представник скаржника підтримала скаргу в тій частині, в якій судом було відкрито провадження, та просила її задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Неявка, у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, вислухавши обґрунтування скарги, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, серед яких, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право особи, якій відмовлено у визнанні потерпілою, оскаржити рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Згідно із ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Згідно з ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як вбачається з матеріалів скарги, прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 було прийнято постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілими, яка вмотивована тим, що на час розгляду клопотання останнього не встановлено очевидних та достатніх підстав вважати, що зазначеним кримінальним провадженням останньому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, будь яких доказів обґрунтування завданої шкоди не надано, у зв`язку з чим на тому етапі проведення досудового розслідування у задоволенні клопотання було відмовлено.
Тобто, ні на час зверненням із клопотанням про залучення в якості потерпілого ні під час розгляду скарги ОСОБА_4 , останнім не надано доказів того, що кримінальним провадженням № 0000038 від 22.06.2021 йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Також, суд звертає увагу скаржника, що в клопотанні про залучення в якості потерпілого та в скарзі на постанову він вказує, що його притягнуто до кримінальної відповідальності, але зважаючи на засади кримінального провадження, а саме на Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої: Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Таким чином, оскільки скаржником не надано доказів в обґрунтування того, що йому спричинено шкоду кримінальним правопорушенням, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова прокурора не підлягає скасуванню.
На підставі зазначеного, в задоволенні скарги ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 55, 303-307, 372 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
В задоволенні скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000038 від 22.06.2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1