Номер провадження: 11-кп/813/82/22
Номер справи місцевого суду: 495/8149/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року, у кримінальному провадженні №0002113 від 20.07.2017, яким:
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянки України, з середньою освітою, ФОП адміністратора магазину, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітніх дітей 2002 та 2011 року народження, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, та їй призначено покарання за:
- ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 345 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду, з правом пред`явлення його в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з тим, що потерпілим не надано до суду документів в обґрунтування своїх позивних вимог.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що 20.07.2017 року лейтенант поліції потерпілий ОСОБА_9 , знаходячись у добовому наряді СОГ ТОГ Затока смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, був направлений на реагування та збирання матеріалів за фактом телефонного повідомлення мешканки смт. Затока ОСОБА_10 , яка мешкає по АДРЕСА_2 , за фактом протиправних дій з боку квартирантів, яке зареєстровано у Журналі ЄО за №9029 від 20.07.2017 року. Прибувши за місцем виклику, приблизно о 14 годині 10 хвилин, наряд СОГ побачив ОСОБА_11 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, котрий на заспокоювання працівників поліції не реагував, вів себе зухвало, здійснював опір діям працівників поліції. З метою встановлення обставин за фактом повідомлення ОСОБА_10 наряд СОГ у кімнаті будинку по АДРЕСА_2 розбудив сплячу обвинувачену ОСОБА_8 , яка побачивши дії ОСОБА_11 , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, теж почала здійснювати опір діям працівників поліції, на заспокоювання працівників поліції не реагувала, вела себе зухвало, на що лейтенант поліції потерпілий ОСОБА_9 зателефонував до ТОГ Затока та викликав підкріплення. Прибувши за місцем виклику, приблизно о 14 годині 30 хвилин, додатковий наряд поліції допоміг подолати опір обвинуваченої ОСОБА_8 та помістив її до салону службового транспорту, куди також помістили й ОСОБА_11 .
Крім того в подальшому обвинувачена ОСОБА_8 , перебуваючи у салоні службового транспорту побачила, що ОСОБА_11 , з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, не бажаючи виконувати вимоги працівників поліції, раптово вийшов з службового автомобілю та умисно, з метою нанесення побоїв працівнику поліції, під час виконання ним службових обов`язків, підбігши до сержанта ОСОБА_12 , наніс йому кулаком правої руки один удар в обличчя, після чого зімкнув свої руки на шиї ОСОБА_12 та почав її здушувати. Бажаючи допомогти ОСОБА_13 , обвинувачена ОСОБА_8 вийшла з машини та з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, з метою нанесення побоїв працівнику поліції, під час виконання ним службових обов`язків, підбігши до лейтенанта поліції потерпілого ОСОБА_9 , одягненими на неї наручниками нанесла один удар по голові останнього. Після чого дії обвинуваченої ОСОБА_8 були припинені працівниками поліції та на окремому автомобілі вона була доставлена до ТОГ Затока.
Згідно висновку експерта №226 від 08.08.2017 року, проведеної судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_9 є тілесне ушкодження у вигляді садна в лівій скроневій області, що утворилось внаслідок ударної травмуючої дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, на що вказують характер і розмір садна. Садно зазвичай спричиняє незначні скороминущі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм відповідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 посилаючись на незаконність прийнятого рішення, вважає його таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що суд не взяв до уваги ряд суттєвих обставин які мають значення для правильного вирішення справи, а доводи захисту в частині незаконних дій працівників поліції щодо ОСОБА_8 і відсутності її провини в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях було судом повністю проігноровані, оскільки:
- всі допитані судом свідки підтвердили, що з боку ОСОБА_8 не було неправомірних дій, оскільки вона не вчиняла дебош, не буянила, не порушувала громадський порядок і правил відпочинку, скандалів чи інших конфліктів з іншими відпочиваючими також не було, а в матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи (протоколи, акти і т.п.), які б могли підтвердити факт неправомірної поведінки ОСОБА_8 ;
- висновок суду про вчинення ОСОБА_8 опору чотирьом поліцейським є абсурдним, оскільки одна жінка маленького зросту, худої статури, до того ж спросоння, не могла чинити реальний опір чотирьом поліцейським, молодим фізично сильним чоловікам, які нібито не змогли впоратися з нею і тому викликали підмогу;
- дії працівників поліції щодо ОСОБА_14 носили неправомірний характер, що і послужило безпосередньою причиною опору з боку ОСОБА_8 , тому висновок суду про її винуватість у вчиненні інкримінованих її кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так як її дії по відношенню до співробітників поліції були викликані не хуліганськими спонуканнями і з мотивів явної неповаги до суспільства, а незаконними діями співробітником поліції.
На підставі викладеного, захисник обвинуваченого просить вирок місцевого суду відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_8 оправдати у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, за відсутністю в її діях складу злочину.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків;як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків,встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та правильно оцінені судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК Українивідповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Так, факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , які є прямими доказами, свідків-очевидців ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_10 ,письмовими та речовими доказами, які є належними та допустимими доказами, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, так як були отримані у встановленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що під час виконання службовки обов`язків, він у складі екіпажу, приїхали на місце, до них вийшла господарка будинку ОСОБА_10 , яка все розповіла і відвела їх до номеру, в якому спала обвинувачена ОСОБА_8 , а її співмешканець ОСОБА_11 який перебував в нетверезому стані спустився до них з другого поверху. Вони почали ввічливо розпитувати ОСОБА_11 , однак останній почав їх ображати брудною лайкою на зауваження не реагував, після чого вони спробували ОСОБА_11 посадити до службового автомобіля, однак у них це не виходило. В цей час вийшла обвинувачена ОСОБА_8 , яка побачивши їх дії, почала їх також ображати брудною лайкою та намагатися їх вдарити, в результаті чого обвинуваченій ОСОБА_8 були надіті кайданки і вона була поміщена до службовий автомобіля. У зв`язку з тим, що ОСОБА_11 чинити сильний опір і вони не могли з ним впоратися він зателефонував помічникові чергового, щоб надіслати додаткові сили. По приїзду другого екіпажу вони ОСОБА_11 помістили до службового автомобіля, однак останній вистрибнув з службового автомобіля та вдарив помічника чергового ОСОБА_12 кулаком правої руки в ліве око, після чого зімкнув свої руки на його шиї та почав здушувати. Побачивши це вони всі кинулися відтягувати ОСОБА_11 від ОСОБА_12 і у цей момент він відчув сильний удар в ліву скроню, обернувшись побачив, що обвинувачена ОСОБА_8 ще раз намагається його вдарити кайданками які були у неї надягнути на руках і які вона перекрутила на перед, він схопив останню за руки після чого обвинувачену ОСОБА_8 було поміщено до службового автомобіля та доставлено у відділ поліції;

- показаннями свідків-очевидців ОСОБА_15 , ОСОБА_16 які пояснили суду, зокрема, що бачили, як ОСОБА_8 з ОСОБА_11 конфліктували з працівниками поліції. ОСОБА_8 перебувала у стані алкогольного сп`яніння та гучно кричала на працівників поліції і вимагала, щоб останні відпустити її чоловіка, на неї працівниками поліції були надягнуті кайданки, після чого її було поміщено до службового автомобіля. ОСОБА_8 вибігла з поліцейського автомобіля та почала бити руками працівників поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила суду, зокрема, що бачила як ОСОБА_8 з ОСОБА_11 конфліктували з працівниками поліції. Працівники поліції забрали ОСОБА_8 до відділення поліції;
- витягами з кримінального провадження №0002113 від 20.07.2017 року та від 07.09.2017 року, про те, що 20.07.2017 року до чергової частини Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт сержанта поліції потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те що 20.07.2017 року о 14.30 біля будинку АДРЕСА_2 , під час виконання службових обов`язків, знаходячись у складі СОГ ТОГ Затока він отримав тілесні ушкодження;
- висновком експерта №226 від 08.08.2017 року в якому зазначено, що у потерпілого ОСОБА_9 є тілесне ушкодження у вигляді садна в лівій скроневій області, що утворилось внаслідок ударної травмуючої дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, на що вказують характер і розмір садна.
Морфологічні характеристики садна властиві такому, що могли бути заподіяним в межах однієї доби до початку проведення судово-медичної експертизи, можливо в строк вказаний в постанові.
Садно зазвичай спричиняє незначні скороминущі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм відповідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №78 згідно якого обвинувачена ОСОБА_8 перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, всуперереч доводів апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що зазначені докази повністю узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджують встановлені у вироку суду обставини щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Суд першої інстанції дослідив докази по справі в повному обсязі, необхідному для встановлення обставин події злочину, дав їм належну оцінку, як належним, допустимим, достовірним та достатнім, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, з наданням належної правової кваліфікації її діям, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника щодо неналежної оцінки доказам, підтвердження не знайшли.

В апеляційній скарзі захисника містяться посилання на неповноту судового розгляду кримінального провадження, однак не зазначається жодного конкретного доказу у цьому провадженні, який не дослідив би суд першої інстанції, або відмовив в його дослідженні стороні захисту, з огляду на це апеляційний суд вважає зазначені посилання голослівними та надуманими.

Аналіз зазначених доказів підтверджує правильність встановлення у вироку суду фактичних обставин кримінального провадження, оскільки доказів, якими б ці висновки суду спростовувались, в апеляційній скарзі не зазначено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Правова позиція захисника полягає в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК України, ніби то оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, та не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він не врахував доводи захисту.

Проте, апеляційний суд вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними, оскільки, як зазначалось, при судовому розгляді в суді першої інстанції були в повному обсязі досліджені докази у кримінальному провадженні, які прямо вказують на винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, суд зазначив наведені докази, оцінив ці докази в їх сукупності, та належним чином мотивував висновки про те, що ці докази підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, навівши у вироку переконливі мотиви, з яких не прийняв до уваги доводи захисту.

В апеляційній скарзі захисника не зазначено, а під час її розгляду апеляційному суду не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів досліджені судом докази, які покладені в обґрунтування вироку.

Апеляційний суд вважає, що матеріалами кримінального провадження доведена суб`єктивна та об`єктивна сторона інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський ОСОБА_9 перевищив свої службові повноваження, апеляційний суд визнає такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції, висновки по яким обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.
Заперечення обвинуваченні ОСОБА_8 вини у вчиненні інкримінованих злочинів, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненому, при цьому потерпілий ОСОБА_9 , свідок-очевидець ОСОБА_16 , пояснили про обставини, за яких ОСОБА_8 застосував насильство до працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, а саме завдала ОСОБА_9 удар, що підтверджується висновком експерта №226 від 08.08.2017 року в якому зазначено, що у потерпілого ОСОБА_9 є тілесне ушкодження.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих доказах, підтвердження не знайшли, спростовуються матеріалами кримінального провадження та вироком суду, мотивувальна частина якого відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України, всі зазначені докази були досліджені, проаналізовані та оцінені згідно вимог ст. 94 КПК України.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає.
Під час апеляційного розгляду учасниками провадження зверталась увага суду на те, що на час розгляду апеляційної скарги закінчились строки давності за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Приписами ч. 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.
Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України вчинила 20.07.2017 року.
Згідно приписів ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу, тобто з дня вчинення нетяжкого злочину, ОСОБА_8 була засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду.
З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку, минуло більше 5 років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до відповідальності обвинувачену за ч. 2 ст. 342 КК України, передбачений ст. 49 КК України.
ОСОБА_8 не зверталась з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та її захисник під час апеляційного розгляду наполягав на ухваленні виправдувального вироку.
Згідно з ч. 8 ст. 284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.
За відсутності відповідного клопотання, а також згоди обвинуваченого на застосування щодо нього положень ст. 49 КК України суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.11.2019 року (справа №566/554/16-к) роз`яснено, що звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та частини 5 статті 74 вказаного Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 необхідно звільнити від покарання, призначеного районним судом, в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.
Відповідно до припису ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржений вирок необхідно змінити та обвинувачену ОСОБА_8 звільнити від призначеного покарання за ч. 2 ст. 342 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. ст. 284, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року, яким ОСОБА_8 , визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України змінити.
Звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 342 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.
В іншій частині вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 14.02.2022 року, о 09 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4