Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1292/21
Номер провадження: 1-кп/511/166/21
08.12.2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

законного представника особи, щодо якого вирішується клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 , ОСОБА_6

особи, щодо якого вирішується клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Роздільна Одеської області клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0000014 від 03.02.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Лиманське Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, учня 9 класу ЗОШ І-Ш ст. № 2 м. Роздільна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_7 за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1ст. 185 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.
31.03.2020 біля 09:30 год. ОСОБА_7 , разом з неповнолітнім ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу потрапив на залізничну колію 1440 км ПК7 в м.Роздільна Одеської області, де скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб умисно, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення за рахунок таємного викрадення чужого майна металевих виробів, які знаходяться на залізничний колії, за допомогою металевого лому та цвяходеру, які ОСОБА_8 приніс з собою для зручності демонтажу металевих виробів, демонтував 31 металевий костиль вартістю 3,50 грн. кожний на суму 94,55 грн. та 4 металевих підкладки Д-65 вартістю 34,90 грн. на суму 139, 60 грн., а всього чужого майна на загальну суму 234 грн. 15 коп. Однак, ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки такі дії були викриті працівниками АТ «Українська залізниця».

Своїми діями ОСОБА_7 міг завдати майнову шкоду Роздільнянській дистанції колії Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на загальну суму 234 грн. 15 коп., а також призвести до сходження рухомого складу з рейок з подальшим пошкодженням колії та рухомого складу.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 своїми діями вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України - замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця.

В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся.

Неповнолітній ОСОБА_7 підтвердив обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, викладені в клопотання, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться.

Законний представник ОСОБА_7 - його батько ОСОБА_6 просив задовольнити клопотання прокурора.
Захисник неповнолітнього ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 просив суд задовольнити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру.

Представник потерпілого ОСОБА_9 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутністю та не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.
Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Згідно з п.п.1,2 і 3 ч.2 ст.105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього та передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.
При цьому, застереження, як примусовий захід виховного характеру, визначений п.1 ч.2 ст.105 КК України полягає у роз`ясненні судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. (Постанова Верховного Суду від 12 квітня 2018 року по справі № 198/8/17,провадження № 51-609 км 17).
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.
Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватися, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:
1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;
2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;
3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:
- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;
- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України);
- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.
До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.
Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що ОСОБА_7 своїми діями вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України - замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця.
При цьому, суд враховує, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності до вчинення зазначеного суспільно-небезпечного діяння раніше не притягувався, але вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.11.2021 року його визнано винуватим у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів у виді 3 (трьох) років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, посередньо характеризуються за місцем проживання та навчання.
ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 13 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.
Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_7 проживає то разом з матір`ю, то разом з батьком, які не заперечують на передачу сина під їх нагляд.
При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0000014 від 03.02.2021 року відносно ОСОБА_7 , за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у виді:
- застереження;
- обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, а саме: заборонити відвідувати кафе, дискотеки, розважальні заклади та інші громадські місця у період з 22 год. вечора до 06 год. ранку;
- передачі неповнолітнього під нагляд батьків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 .
Строк застосування примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки та передання під нагляд батьків неповнолітнього ОСОБА_7 визначити терміном 1 (один) рік.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1