Справа № 317/3988/21
Провадження № 1-кп/317/143/2022
ВИРОК
Іменем України

11 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Запорізького районного суду Запорізької області кримінальне провадження за кримінальним проступком відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народилась в с.Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області, громадянка України, українка, освіта середня спеціальна, офіційно працевлаштована ПРАТ "Запоріжтрансформатор", оператор котельної, проживає за адресою АДРЕСА_1 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима

у скоєнні проступку, передбаченого ч 1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
29.11.2021 року приблизно о 14 год 00 хв, ОСОБА_6 , знаходячись в салоні маршрутного таксі, яке рухалося з м.Запоріжжя по автомобільній дорозі Т-0806 по маршруту, який пролягає через АДРЕСА_3 , та має кінцевий шлях с.Біленьке Запорізького району Запорізької області, під8їждаючи до с.Нижня Хортиця на грунті виниклого словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, нанесла один удар кулаком правої руки в область правого ока потерпілої ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синця з набряком м*яких тканей в ділянці спинки носу праворуч з розповсюдженням на підочноямкову ділянку праворуч, крововилив на білкові оболонці правого ока, які згідно висновку судово-медичного експерта № 2266п від 01.12.2021 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_6 свою провину в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 в судовому засіданні визнала повністю.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 як скоєння проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за ознаками спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_6 суду пояснила, що провину в тому, що нанесла ОСОБА_4 тілесні ушкодження визнає, але зазначила, що підставою для таких дій була поведінка та дії потерпілої, щодо несплати боргу за користування житловим приміщенням, що належать обвинуваченій.

Щодо обставин скоєння проступку пояснила, що вона знайома з потерпілою, яка разом з родиною винаймала у неї житло. Потерпіла має борг по сплаті за житло, але довгий час його не повертає. Обвинувачена 29.11.2021 року їхала в маршрутці. До салону автобуса зайшла ОСОБА_4 . Обвинуваченій здалося, що потерпіла зухвало на неї подивилась та посміхнулась. Коли обвинувачена підійшла до виходу з маршрутки, то спитала у потерпілої, як на рахунок боргу. А потерпіла відповіла, що вона її не знає зовсім. Обвинувачена "зірвалась" та вдарила ОСОБА_4 . ОСОБА_4 у відповідь стала обзивати обвинувачену. ОСОБА_8 , що сиділа поруч з потерпілою, встала зі свого сидіння та пересіла. Чуєнко почала пручатися, і тоді хлопець з маршрутки розборонив їх.

Щодо відшкодування моральної шкоди обвинувачена заявила, що не вважає 30000 грн співмірною сумою. Запропонувала сплатити 500 гривень. Вважає, що всі страхи потерпілою надумані, а підстав для стягнення взагалі не має.

Потерпіла ОСОБА_4 по обставинах справи пояснила, що знайома з ОСОБА_9 давно, вона винаймала у неї житло з 2018 по 2019 роки. 29.11.2021 року вона сіла в маршрутку на сидіння за водієм. Рядом з нею сиділа ОСОБА_8 , що є її односельчанкою. О 14-20 годи при повороті маршрутки на с.Нижня Хортиця до неї підійшла перебуваюча в маршрутці ОСОБА_9 , яка запитала, чи не бажає ОСОБА_4 що небудь їй сказати. Потерпіла сказала, що не має такого бажання. Тоді ОСОБА_9 вдарила її по голові правою рукою, кулаком в праву частину обличчя, біля носу. Вони почали ругатися, а потерпіла стала захищатися від ОСОБА_6 . Свідок пересіла на іншу сторону маршрутки. При цьому ОСОБА_6 стояла, а потерпіла ОСОБА_4 продовжувала сидіти. Хлопець з кінця маршрутки розборонив ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , ставши між ними. Водій зупинив маршрутку. ОСОБА_4 вийшла з маршрутки та звернулась за допомогою. Повідомила чоловіка, звернулась до лікувального закладу та поліції.

На цей час продовжує лікування, оскільки кровотечі з носа не припинилися. Їй було дуже образливе таке ставлення та дії з боку обвинуваченої. З гематомою на обличчі вона не могла навіть піти за дитиною до дитячого садочку, вийти на вулицю. Зараз вона побоюється за своє здоров`я.

На відшкодуванні моральної та матеріальної шкоди наполягала, заявивши цивільний позов на суму 30000 гривень.

ОСОБА_4 також зазначила, що оскільки обвинувачена не розкаялась, то покарання повинно бути суворим, а цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд прийшов до висновку про необхідність розгляду провадження з дослідженням доказів в повному обсязі.

Суд, проаналізувавши покази всіх учасників судового розгляду, обвинуваченої, потерпілої, співставивши їх з письмовими доказами, приходить до висновку, що провина ОСОБА_6 в скоєнні проступку є доведеною, а невизнання цивільного позову та посилання на наявність цивільно-правового спору, є лише способом зменшити свою роль у скоєному.

В судовому засіданні свідки не допитувалися, оскільки саме таким був визначений порядок дослідження доказів.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Провина ОСОБА_6 підтверджена також дослідженими письмовими доказами, а саме:

Витягом з ЄРДР № 0000216 від 01.12.2021 року згідно з яким внесено відомості за ч.1 ст.125 КК України на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що 29.11.2021 року приблизно о 14-00 год у маршрутному таксі по близу с.Нижня Хортиця Запорізького району в ході раптово виниклого конфлікту з маловідомою особою вона отримала тілесні ушкодження. (а.с.42)

Згідно з висновком експерта № 2266п від 01.12.2021 року у ОСОБА_4 синець з набряком м`яких тканин в ділянці спинки носу праворуч з розповсюдженням на під очноямкову ділянку праворуч, крововилив на білковій оболонці правого ока кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета. (а.с.43).

Під час дізнання 06.12.2021 року було проведено слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_10 , в присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але без зазначення мети проведення.

За змістом ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Про проведення слідчого експерименту слідчий складає протокол згідно з вимогами КПК. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Судом встановлено, що на місце пригоди дізнавач з учасниками не виїзжали та не відтворювали обстановку та обставини події, не проводили необхідні досліди та випробування. Фактично слідчий експеримент склався з наданням свідком показів під відеозапис. Окрім того зміст відеозапису не відображений в протоколі, як того вимагає КПК, а сам протокол має численні процесуальні порушення та недоліки, а тому суд вважає, що протокол слідчого експерименту та відеозапис до нього, що надані суду не можуть бути визнані належними та допустимими доказами. (т.1 а.с.44-47) та виключає протокол з диском із складу доказів.

Під час дізнання 06.12.2021 року було проведено пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 , в присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але в протоколі впізнання взагалі не зазначено фотографії яких осіб було пред`явлено для впізнання, також відсутнє зазначення яку саме особу свідок впізнав. Наданий суду протокол пред`явлення для впізнання не може бути визнаний належним та допустимим доказом. (а.с.48-50) та виключається із складу доказів

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив докази, покази потерпілої та обвинуваченої, висновок експертизи що міститься в матеріалах кримінального провадження, відомості, що характеризують особистість обвинуваченої, цивільний позов.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень ст.65 КК України. А саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного нею проступку, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченої (на обліку у наркологічному диспансері та у психіатра не перебуває), думку потерпілої щодо призначення покарання, характеризуючі особистість обвинуваченої яка,на час розгляду справи має постійне місце реєстрації та проживання, відомостей з місця проживання або працевлаштування, як характеризуючих на надавала, не відшкодувала визнаваємої суму моральної шкоди та взагалі дуже агресивно висловлювалась на адресу потерпілої.

Обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Суд не приймає як пом`якшуючу обставину, що визначена в обвинувальному акті щире каяття, оскільки на час розгляду справи в суді такого каяття не було. Особа свідомо висловлювала думку, що вважає свої дії вірними.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи особистість ОСОБА_6 , конкретні обставини кримінального провадження та тяжкість скоєного, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що для виправлення та перевиховування останньої слід призначити покарання у вигляді штрафу, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на її виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання.

Потерпілою ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України.

Згідно п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вина ОСОБА_6 у скоєнні проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на думку суду, повністю доведена. Потерпіла обґрунтувала спричинену моральну шкоду тим, що вона зазнала страждань у зв`язку зі спричинення тілесного ушкодження, необхідністю проходити лікування, відірванністю від соціального життя, емоційною напругою та почуттям приниження та образи, побоюванням за стан здоров`я. Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, хвилювання у зв`язку з тим, що обвинувачена продовжує образливу поведінку, необхідність продовження лікування та взагалі навіть не вибачилась.

За ст. 41 Конвенції розмір сатисфакції має бути справедливим. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка має бути стягнута з обвинуваченої на користь позивачки буде справедливою сатисфакцією за дії та наслідки, які були їм заподіяні внаслідок вказаного злочину.

Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, вважає позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Але, враховуючи, що процесуальні витрати, не зазначені в обвинувальному акті тому суд не вирішує питання про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 (вісімсот п*ятдесят) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму спричиненої моральної шкоди в сумі 5000 (п*ять тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя Запорізького районного суду ОСОБА_1