Справа № 449/564/21
Перемишлянський районний суд Львівської області
УХВАЛА
21.01.2022 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника адвоката: ОСОБА_5 ,

представника: потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Перемишляни кримінальні провадження внесені в ЄРДР за № 0000227 від 26 лютого 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 - 01 березня 1988 року жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, учасника бойових дій, працюючого в ЛКП ШРП на посаді асфальтобетонника, в порядку ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В ході судового засідання представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 перебуваючи у квартирі під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_7 завдав останньому численні удари кулаками та ногами по різних частинах тіла. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому спричинили смерть потерпілого. 26.02.2021 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, а 04.03.2021 року Личаківським районним судом міста Львова до підозрюваного ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт. Проте згідно листів Т.в.о. начальника ГУНП у Львівській області Святослава Задерецького, встановлено, що під час перевірки по місцю проживання ОСОБА_4 , останній був відсутній 01.05.2021 року, 03.05.2021 року, 04.05.2021 року, 05.05.2021 року та 23.05.2021 року.

Прокурор заперечив проти заявленого клопотання, оскільки обвинувачений з`являється за викликом суду в судові засідання, відповідно відсутня потреба у застосуванні запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого заперечив проти заявленого клопотання, погодився з мотивами викладеними прокурором..

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що у задоволленні клопотання слід відмовити. При цьому суд враховує наступне.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Встановлено, що в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальнихо правопорушень за № 0000227 від 26.02.2021, за ознаками кримінальнихо правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.125 КК України.

Згідно ухвали слідчої судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.03.2021 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по 26 квітня 2021 року включно.

9 березня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про змінену підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.125 КК України.

Даний запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами Перемишлянського районного суду Львівської області, проте дія запобіжного заходу закінчилася 24 серпня 2021 року.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенціюпро захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людиниі основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, судом встановлено, що після закінчення дії запобіжного заходу, ОСОБА_4 з`являється в судові засідання, до слідчого і прокурора, не вчинив нового злочину, відповідно відсутні підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а представником потерпілих не наведено що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1