ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2021 року у кримінальному провадженні №0000001 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні якого є троє неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України та йому призначене покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набуття вироком законної сили залишений у виді застави.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну суму 18102, 29 грн. та вирішена доля речових доказів.

На таке судове рішення надійшли апеляційні скарги прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7

Провадження№11-кп/822/399/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст. 135 ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Прокурор у апеляційній скарзі просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність

Вважає, що у суді достовірно підтверджено кваліфікуючі ознаки ч.3 ст.135 КК України та суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_7 на ч.1 ст.135 КК України,оскільки у суді достовірно підтверджено смерть ОСОБА_10 та причинний зв`язок її настання із фактом наїзду рухомого транспортного засобу на пішохода і можливість виживання потерпілого у разі надання йому своєчасної(невідкладної) кваліфікованої спеціалізованої медичної допомоги

При цьому посилається також на висновок СМЕ,згідно якого ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті. Комісія експертів не виключила можливість виживання потерпілого у разі надання йому своєчасної кваліфікованої спеціалізованої медичної допомоги

За таких обставин просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.3 ст.135 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Захисник ОСОБА_6 у апеляційній скарзі просив скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

До початку апеляційного розгляду захисник змінив апеляційні вимоги.Вказував,що суд перекваліфікував дії обвинуваченого на ч.1 ст.135 КК України,яка є провадженням у формі приватного обвинувачення.При цьому судом не роз`яснено потерпілому особливостей такого провадження і потерпілий не подавав усних чи письмових заяв про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за цим законом.

За таких обставин захисник вважає,що вирок підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

Згідно вироку, ОСОБА_7 01 січня 2020 року приблизно о 17:10 годині, керуючи автомобілем марки «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 , Молдавської Республіки, рухався в темну пору доби по вул. Маковійчука, с. Шилівці, Хотинського району, Чернівецької області, зі сторони с. Малинці, Хотинського району, в напрямку м. Чернівці, на швидкості більше 50 км/год., що перевищує допустиму швидкість в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку №58 вказаної вулиці, яка частково освітлювалася вуличним електроосвітленням з правої сторони, по напрямку руху автомобіля, водій ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку вздовж краю дороги.

У подальшому, усвідомлюючи те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок травмування автомобілем марки «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 , Молдавської Республіки, поставив своїми діями потерпілого ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан, не здійснив повної зупинки автомобіля, не вжив заходів, направлених для надання допомоги ОСОБА_10 , який був позбавлений можливості вчинення дій до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, не відвіз його до найближчого лікувального закладу, а з місця події втік, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_10 в небезпечному для його життя стані, маючи змогу надати йому допомогу.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 1-н від 10.02.2020 року спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку, як ускладнення наявного при житті відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа із забоєм речовини головного мозку та розвитком підоболонкових крововиливів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу,просили скасувати вирок та закрити провадження з підстав відмови потерпілого від обвинувачення, заперечували щодо апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив відхилити апеляційну скаргу сторони захисту,таку ж позицію потерпілого ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарги та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції таких вимог дотримався в повній мірі.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на ретельно досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

До початку апеляційного розгляду захисник змінив апеляційні вимоги з тих підстав,що сторона захисту погоджується із правильністю перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст.135 КК України та не заперечує наявності у діях ОСОБА_7 складу цього злочину.

Обвинувачений підтвердив,що визнає вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.135 КК України.

За таких обставин судова колегія не наводить доводів на підтвердження висновків районного суду про те,що ОСОБА_7 завідомо залишив без допомоги особу,яка перебувала небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану,у разі,коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Даючи оцінку доводам прокурора про неправильність перекваліфікації судом дій ОСОБА_7 з ч.3 на ч.1 ст.135 КК України,судова колегія зауважує наступне.

Обгрунтовуючи вирок в цій частині,суд правильно вказав,що ч.3 ст.135 КК України передбачена відповідальність у випадку,якщо залишення у небезпеці спричинило смерть особи або інші тяжкі наслідки.Для кваліфікації дій за ч.3 цієї статті необхідно встановлення і доведеність доказами тієї обставини, що між залишенням у небезпеці та смертю існує причинний зв`язок,тобто смерть настала саме внаслідок залишення особи у небезпеці.

Як вбачається із висновку комісійної судово-медичної експертизи № 022 від 27.02.2020 року,смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від набряку та набухання речовини головного мозку як ускладнення наявного при житті відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа із забоєм речовини головного мозку та розвитком підоболонкових крововиливів.

Крім цього, у висновку зазначено, що не слід виключати можливість виживання гр. ОСОБА_10 у разі надання йому своєчасної (невідкладної) кваліфікованої спеціалізованої медичної допомоги.

( т.1 а.с.225-233).

Суд правильно посилався на те,що спеціалізована медична допомога-це вид медичної допомоги ,який включає комплекс лікувально профілактичних заходів,що виконуються лікарями-спеціалістами в спеціалізованих медичних закладах або спеціалізованих відділеннях багатопрофільних лікарень з використанням сучасних технологій і обладнання.Кваліфікована медична допомога передбачає комплекс хірургічних і терапевтичних заходів,які виконуються лікарями відповідного профілю у лікувальних закладах з метою ліквідації наслідків уражень,у першу чергу тих,які загрожують життю постраждалих.

У суді свідок ОСОБА_11 показав,що близько 17 год 01.01.2020 року, перебував в магазині с. Шилівці,де до нього підійшла місцева дівчина та повідомила, що щойно машина збила людину. На місці пригоди він помітив тіло людини, викликав поліцію та швидку допомогу.

Як вбачається з обвинувального акту та встановлено судом,дорожньо транспортна пригода мала місце о 17-10 год 01.01.2020 року у с.Шилівці Хотинського району Чернівецької області.

Із відповіді в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний центр ЕМД та МК» від 23.01.2020 року,картки виїзду швидкої медичної допомоги №4 та карти виклику екстреної (швидкої) медичної допомоги №4 вбачається,що 01.01.2020 року о 17:12 годині в ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» було зареєстровано виклик, який поступив від свідків з приводу ДТП у с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області. О 17:23 годині швидка медична допомога була на місці події, а о 17:30 годині констатовано смерть ОСОБА_10 (том 1 а.с. 210-212).

У суді експерт ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_10 ймовірно міг би вижити, якщо б йому була надана у дуже стислі строки,протягом 10-15 хв з моменту травмування, кваліфікована медична допомога у спеціалізованому медичному закладі.

Суд правильно вказав,що,зважаючи на віддаленість місця ДТП,така умова у даному випадку не могла бути дотримана і це не залежало від дій чи бездіяльності обвинуваченого.

Окрім того,експерти прийшли до висновку лише про те,що не слід виключати можливість виживання гр. ОСОБА_10 у разі надання йому своєчасної (невідкладної) кваліфікованої спеціалізованої медичної допомоги

Тобто такий висновок не є категоричним,а відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь .

Отже,на підставі викладеного,суд дійшов вірного висновку про недоведеність існування причинного зв`язку між залишенням потерпілого у небезпеці та його смертю,оскільки смерть ОСОБА_10 настала від отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень,а не внаслідок залишення його обвинуваченим у небезпеці.

За таких обставин подану прокурором апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Доводи захисника у апеляційній скарзі про те,що наявні підстави для скасування вироку та закриття провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення судова колегія вважає необгрунтованими.

Встановлено,що суд за наслідками судового розгляду у нарадчій кімнаті відповідно до положень ст.337 КК України змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого з ч.3 на ч.1 ст.135 КК України,чим покращив становище обвинуваченого.

При цьому ч.1 ст.135 КК України дійсно є кримінальним провадженням провадженням у формі приватного обвинувачення(ст.477 КПК України)

Відповідно до Постанови Великої Палати ВС від 03.07.2019 року у провадженні №13-28кс19, кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки.

Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження.

З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Згода потерпілого в судовому засіданні з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією кримінального правопорушення як злочину публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від обвинувачення і зумовлювати закриття кримінального провадження відповідно до пункту сьомого частини першої статті 284 КПК.

Навпаки, зазначене волевиявлення варто розцінювати як спрямоване на застосування до обвинуваченого кримінально-правових заходів примусу.

За наявності цих умов або принаймні однієї з них, якщо потерпілий у подальшому не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки.

Закриття судом справи за таких умов не виправдає легітимних очікувань особи, котра зазнала шкоди, щодо застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресії і не узгоджуватиметься з визначеними у статті 2 КПК завданнями захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини.

Позиція потерпілого ОСОБА_8 у суді,що вбачається зі змісту його показань, не викликала сумнівів у його бажанні притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ст.135 КК України за дії,які він вчинив,залишивши у небезпеці ОСОБА_10 .

Окрім того,як вбачається із матеріалів провадження,06.03.2020 року внесені відомості до ЄРДР за ст.135 ч.3 КК України.

За змістом внесених відомостей,06.03.2020 року від гр. ОСОБА_8 надійшла заява по факту залишення його батька ОСОБА_10 у небезпеці водієм ОСОБА_7 після ДТП(а.с.124 т.1)

Такі ж обставини вбачаються із рапорту слідчого СУ ГУНП у Чернівецькій області(т.1 а.с.131)

Під час апеляційного розгляду потерпілий підтвердив,що дійсно звертався 06.03.2020 року із заявою про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за залишення ОСОБА_10 у небезпеці.Також пояснив,що і у районному суді ,і на стадії апеляційного розгляду не відмовляється від обвинувачення та бажає притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст.135 КК України.

Отже,суд правомірно перекваліфікував обвинуваченого на ч.1 ст.135 КК України,що узгоджується із позицією Великої Палати ВС,а тому апеляційні вимоги захисника про скасування вироку і закриття провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення не грунтуються на законі.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції таких вимог дотримався

Судом враховано, що ОСОБА_7 вчинений нетяжкий злочин.

При врахуванні даних про особу обвинуваченого суд взяв до уваги, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Також суд зважив, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений та на його утриманні троє малолітніх дітей 2016, 2018 та 2019 років народження .

Враховані судом і обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого,який щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Зі змісту досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 оцінюється як середній, крім того, ризик небезпеки для суспільства є також середнім. Виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.(а.с.60-61 т.1)

Отже, викладені вище обставини у їх сукупності, а саме ступінь тяжкості вчиненого злочину,дані про особу обвинуваченого,наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, давали суду першої інстанції достатні підстави для висновку про можливість застосування вимог ст.75 КК України при призначенні покарання.

Такий висновок узгоджується і з позицією прокурора, який у апеляційній скарзі, порушуючи питання про винесення нового вироку та кваліфікаціх дій обвинуваченого за ч.3 ст.135 КК України,також просив навіть за більш тяжкий злочин призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.135 КК України,яке є найбільш суворим за видом та строком згідно санкції,із звільненням від його відбування з випробуванням, є необхідним і буде достатнім для досягнення мети покарання, що передбачена ст.50 КК України.

Підстав для скасування чи зміни вироку за доводами апеляційних скарг сторони обвинувачення та захисту судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хотинського районного суду Чернівецької області 06 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3