Номер провадження: 11-кп/813/1916/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року про продовження їй строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001226 від 30 травня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року ОСОБА_7 , обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України продовжений строк тримання під вартою на 60 днів в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 02 жовтня 2021 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 42 040 гривень та у разі внесення застави, на обвинувачену покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що прокурор не довів існування ризиків того, що обвинувачена може переховуватись від суду та впливати на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні.

Обвинувачена зазначила, що знаходячись на свободі вона завжди, самостійно і за першим викликом з`являлась в судові засідання. Крім того наголосила про те, що всі свідки та потерпілий вже були допитані під час судового розгляду.

Також ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказала, що вона має родину та постійне місце проживання і за час перебування в умовах слідчого ізолятору значно погіршився стан її здоров`я.

Щодо визначеного розміру застави обвинувачена вказала, що не має можливості її сплатити, оскільки знаходиться під вартою вже 10 місяців.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася. Про час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином. Із заявами про відкладення апеляційного розгляду не зверталася.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Приморського районного суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадженні № 0001614 від 20 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року обвинуваченій ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001614 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого злочину.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачена ОСОБА_7 самостійно до органу досудового розслідування не з`явилась, відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення відсутні, інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК України передбачає кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинуваченої від суду.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 притягувалась до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, на теперішній час у провадженнях Київського, Малиновського та Приморського районних судів м. Одеси на розгляді перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні саме кримінальних правопорушень проти власності.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик незаконного тиску обвинуваченої на свідків у кримінальному провадженні, оскільки після отримання процесуального статусу обвинуваченої у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 мала процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами справи, відтак, достеменно знати анкетні відомості свідків, потерпілих, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, апеляційний суд визнає твердження обвинуваченої про наявність міцних соціальних зв`язків останньої неспроможними, оскільки наявність місця проживання та родини не підтверджується матеріалами кримінального провадження, в той же час, не впливає на обставини інкримінованого кримінального правопорушення та факт притягнення до кримінальної відповідальності ще в трьох кримінальних провадженнях.

Щодо посилань ОСОБА_7 на погіршення стану її здоров`я, апеляційний суд вказує таке.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування обвинуваченої у разі наявності у неї медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу.

Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, Приморський районний суд м. Одеси обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою з визначенням розміру застави, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України продовжений строк тримання під вартою на 60 днів в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 02 жовтня 2021 року із визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 42 040 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4