Справа № 952/110/21
Провадження № 1-кп/626/98/2021
У Х В А Л А
Іменем України

12 листопада 2021 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого -судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Краснограда, заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору в рамках кримінального провадження №00000079 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
26.02.2021 року до Красноградського районного суду на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 17.02.2021р. про зміну підсудності, надійшли матеріали кримінального провадження №00000079 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України. Матеріали надійшли з обвинувальним актом по справі. Відповідно до ст.35 КПК України головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_1 .
Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення даного кримінального провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається.

При цьому захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 та сам обвинувачений категорично заперечували проти призначення справи до судового розгляду та заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам статті 291 КПК України, в зв`язку з тим, що їх підзахисному пред`явлене неконкретне обвинувачення, маються питання до викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення, а також є певні питання щодо наявності у справі «належного» потерпілого.

Прокурор заперечував проти даного клопотання, вважавши його необґрунтованим та виклав свої заперечення в письмовій формі.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Так, згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам діючого КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом. Згідно вимог ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України, зокрема має містити, викладання фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статей закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Імперативними приписами чинного законодавства закріплено, що:

- у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження(ст.91 КПК);

- обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК, у суді, за загальним правилом покладено на прокурора(ст.92 КПК);

- державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (п.3 ч.1 ст.3 КПК);

- обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п.13 ч.1 ст.3 КПК);

- обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (ч.4 ст.110 КПК);

- обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення Закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК);

- законність і забезпечення права на захист є загальними засадами судочинства та кримінального провадження зокрема (ч.2 ст.63, п.п.1, 6 ч.3 ст.129 Конституції, п.2 ч.1 ст.7 КПК);

- законність забезпечується у тому числі тим, що прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст.9 КПК);

- право на захист забезпечується зокрема тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.2 ст.42 КПК);

- право на справедливий суд забезпечується у тому числі тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право зокрема бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином у тексті обвинувального акту має бути закріплене висунуте прокурором сформульоване твердження про вчинення особою злочину, тобто прокурор цим процесуальним рішенням має висувати особі обвинувачення, формулюючи його зміст (суть) на підставі викладених фактичних обставин (які прокурор вважає встановленими) і з відповідною правовою кваліфікацією діяння обвинуваченого.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний її захист.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції».
Таким чином, обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, фактичні обставини повинні чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованому обвинуваченню, оскільки в іншому випадку обвинувачений позбавляється права знати у чому він обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.314 КПК підставою для повернення справи прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності обвинувального акта вимогам КПК.

Суттєвими порушеннями при складанні обвинувального акта є зокрема такі порушення вимог КПК, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального акта. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, є неконкретним, тощо.

Всупереч викладеному вище, в тексті обвинувального акта, який надійшов до суду встановлені наступні порушення вимог КПК.

Відповідно до обвинувального акту вказано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, а саме: незаконному заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем у великих розмірах, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Згідно приписів ст.191 КК України, привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.

Так, з об`єктивної сторони злочин, передбачений ст.191 КК, має три форми скоєння: привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

ОСОБА_6 згідно обвинувального акту обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК, з урахуванням кваліфікуючих ознак, за заволодіння чужим майном шляхам зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Специфіка цієї форми полягає в тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

У ч.4 ст.191 KK України встановлена відповідальність тільки за умисне привласнення, розтрату заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становище наявності в діяннях особи тільки прямого умислу, корисливих мотивів та відповідної мети.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками розтрати майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за paxунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Разом з тим з сформованого обвинувачення не вбачається, яким саме чином ОСОБА_6 зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив та розтратив кошти. Також, обвинувальний акт не містить форми умислу, мотивів злочину, також того, за, якими ознаками обвинуваченого віднесено до службових осіб відповідно до займаної посади і його службових обов`язків.

Більш того, з обвинувального акту взагалі не вбачається, що кошти в сумі 295 006, 40 грн. надійшли на рахунки ТОВ «ІВП «АСПО-1». Відсутні дані й про рух указаних коштів по рахунках, з яких можно було б зробити висновок про їх заволодіння.

Крім того, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 займаючи посаду директора ТОВ «ІВП «АСПО-1» зловживаючи своїм службовим становищем, 13.08.2019 р. підписав акт виконаних робіт №1 за| липень 2019 року в який внесено завідомо неправдиву інформацію щодо вартості виконаних будівельно-монтажних робіт по будівництву майданчика зі штучним покриттям для мініфутболу території парку по вул.Центральній в с.Зачепилівка, незаконно заволодівши чужим майном у розмірі 295006,40грн.

В той же час, відповідно до обвинувачення, не зазначено якими саме службовими обов`язками, щодо розпорядження цими бюджетними коштами був наділений ОСОБА_6 , як директор ТОВ II ІВП «АСПО-1» та у зв`язку з використанням яких саме службових прав та обов`язків ОСОБА_6 зміг вчинити злочин.

Також, обвинувальний акт не містить жодної інформації про те, що замовник робіт - Зачепилівська селищна рада в особі її голови ОСОБА_7 вказані роботи прийняв та з вказаним обсягом був згоден.

Не конкретне формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.366 КК України в часті видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, яке і містить ні часу, ні місця ні способу вчинення цього злочину. Зокрема, відсутні відомості про те хто саме, коли і де виготовив завідомо неправдиві документи, чи вніс в документи завідомо неправдиві відомості, яка роль ОСОБА_6 у цьому злочині.

В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_6 обіймав посаду з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Разом з тим, в обвинувальному акті чітко не визначено, з виконанням яких саме функцій організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій пов`язана посада ОСОБА_6 .

Обвинувальний акт в цій частині взагалі не містить жодного посилання.

Відсутність логічного та обґрунтованого звинувачення є порушенням права обвинуваченого на справедливий розгляд справи, оскільки відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК України він має знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Частиною 1 ст.91 КПК України, визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що виходячи з суті даної статті має відображатись у обвинувальному акті відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Даний принцип закріплений в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Однак, обвинувальний акт не містить посилання на час та місце скоєння злочину, у т.ч. місце підписання акту виконаних робіт, в обвинувальному акті відсутня послідовність дій обвинуваченого, які б вказували на використання ОСОБА_8 свого службового становища з метою: збагачення, обернення чужого майна на його користь, можливість поліпшення його матеріального становища за рахунок викраденого, що має суттєве значення для встановлення обставин які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_6 .

Також у ч.4 ст.191 КК України встановлена відповідальність за умисне привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим станов и щем, за наявності в діяннях особи тільки прямого умислу, корисливих мотивів та відповідної мети.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками розтрати майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Разом з тим з наведеного обвинувального акту не вбачається, яким саме чином ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів коштами Зачепилівської селищної ради.

Не зазначення детального опису об`єктивної сторони кримінальних: правопорушень позбавляє обвинуваченого можливості ефективно здійснювати захист від пред' явленого обвинувачення, яке є неконкретним.

Вказані обставини позбавляють сторону захисту від розуміння об`єктивної сторони скоєного злочину та побудови стратегії ефективного захисту.

Крім того, зі сформованого обвинувачення взагалі незрозуміло, чи обвинувачується ОСОБА_8 , як директор ТОВ «ІВП «АСПО-1», чи як фізична особа.
Аоряд з цим, відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Також, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту зазначені відомості про залучення потерпілої особи до участі у справі, згідно ст.55 КПК України відмови у визнанні потерпілою особою, незгоду юридичної особи бути потерпілою у кримінальному провадженні, чим грубо порушені вимоги ст.291 КПК України, що також необхідно додатково перевірити у зв`язку зі зміною адміністративно-територіального устрою України

Відповідно до вимог п.5 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

В порушення вимог ст.291 КПК України, така довідка відсутня у додатках до обвинувального акту.

Усі наведені вище не встановлені (суперечливо встановлені) або не кваліфіковані (суперечливо кваліфіковані) органом досудового розслідування складові частини об`єктивної сторони і деталі фактичних подій мають вкрай важливе значення для справи, вказують на неповноту проведеного досудового розслідування, та порушення органом досудового розслідування та прокурором вимог КПК щодо обов`язковості усунення всіх суперечностей та обов`язковості повноти розслідування.

Вищевикладені недоліки обвинувального акта є грубим порушенням вимог ст.ст.42, 291 КПК та позбавляє обвинуваченого можливості чітко знати в чому він обвинувачується, а відтак і унеможливлює здійснення ним належного та ефективного захисту своїх прав при судовому розгляді справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вище перелічені недоліки не дають можливість призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, а тому повертає обвинувальний акт прокурору для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 293, ч.3 ст.303, 314, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2020 року №00000079 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, повернути до Красноградської окружної прокуратури Харківської області для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків протягом розумного строку.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 17.11.2021 року.

Суддя: