Справа № 303/8431/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді судове провадження 11сс/4806/520/21 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2021.
Цією ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001046 від 25.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.358 КК України та накладено арешт на товарно-транспортні накладні №014 від 25.10.2021 у 03 (трьох) екземплярах.
В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що 25.10.2021 при в`їзді у м. Мукачево, працівниками поліції було зупинено автомобіль марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого надав документи на вантаж щодо перевезення тютюнових виробів які підлягають сумніву. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.214 КПК України СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області внесені 25.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001046. Правова кваліфікація вказаного кримінального правопорушення визначена за ч.3 ст.358 КК України. Слідчим СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 25.10.2021, в період часу з 16 год. 25 хв. по 17 год. 20 хв., проведено огляд місця події а саме: на автодорозі Київ - Чоп навпроти АЗС WOG, яка розташована за адресою с. Клячаново вул. Мукачеівська,129 Мукачівського району , в ході якого вилучено: автомобіль синього кольору марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом сірого кольору «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував громадянин ОСОБА_8 , який належить на правах приватної власності ОСОБА_9 , мешканцю м.Камянець-Подільський Хмельницької області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу напівпричіпа марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 ; ключі від автомобіля марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 ; товарно-транспортні накладні №014 від 25.10.2021 у 03 (трьох) екземплярах. Зважаючи на те, що вказані предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки можуть містити на собі сліди злочину, і підлягають огляду та дослідженню експертним шляхом, з метою унеможливити знищити сліди, які могли зберегтись на вказаних предметах, необхідно накласти на них арешт.

-2-

Необхідність накладення арешту на майно слідчий обгрунтував тим, що зазначені у клопотанні предмети використовувались, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому є необхідність у їх збереженні.
Ухвала слідчого судді мотивована тим, щопрокурором під час розгляду клопотання не доведено, що вилучене під час проведення огляду майно, окрім товарно-транспортних накладних №014 від 25.10.2021 у 03 (трьох) екземплярах є предметом цього кримінального правопорушення, а отже й необхідність накладення арешту на вказане майно.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зазначене у ньому майно. Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Вказує на те, що вилучені предмети та транспортний засіб з причіпом являються речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому є необхідність у накладенні арешту на них.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власників майна, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.ст.370,372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 28.10.2021 відповідає у повній мірі.
Як вбачається з клопотання слідчого в провадженні СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001046 від 25.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.
26.10.2021 старший слідчий СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль синього кольору марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом сірого кольору «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на правах приватної власності ОСОБА_9 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу напівпричіпа марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 ; ключі від автомобіля марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 ; товарно-транспортні накладні №014 від 25.10.2021 у 03 (трьох) екземплярах.
Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170 - 173 КПК України.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує

-3-

сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт як на речовий доказ.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.
З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого від 25.10.2021 автомобіль синього кольору марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом сірого кольору «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на правах приватної власності ОСОБА_9 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу напівпричіпа

-4-

марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 ; ключі від автомобіля марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 ; товарно-транспортні накладні №014 від 25.10.2021 у 03 (трьох) екземплярах, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001046 від 25.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.358 КК України, як такі, що були об`єктом кримінально-протиправних дій та відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що частина вказаного у клопотанні майна є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись із клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст.98 КПК України.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що у клопотанні слідчого не обґрунтовано, яке відношення наведені у клопотанні транспортний засіб з причепом, свідоцтво про їх реєстрацію та ключі від автомобіля мають до цього кримінального провадження, не розкрито процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна відповідно до вимог ст.98 КПК України.
Вищевикладені обставини були вірно враховані слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення, їм була надана належна правова оцінка, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на частину майна, відношення якого до кримінального провадження, в рамках якого було подано відповідне клопотання про арешт майна, слідчим та прокурором доведено не було.
Апеляційним судом встановлено, що згідно з клопотанням слідчого, таке подано в рамках кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, тобто за фактом підробки документів з кваліфікуючою ознакою повторно або за попередньою змовою групою осіб. Разом з тим, у клопотанні слідчого не вказано, яке відношення до даного кримінального провадження можуть мати речі вилучені в ході обшуку, які не є предметом кримінального правопорушення, що розслідується.
Таким чином, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131-132,170-173 КПК України, наклав арешт на частину вилученого майна, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.
Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2,3 ст.170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для часткового задоволення клопотання старшого слідчого та накладення арешту на майно.
Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна.
У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на
-5-

даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.
Будь-яких ґрунтовних доказів настання негативних наслідків у зв`язку із не накладенням арешту на транспортний засіб з причепом, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу прокурором не надано та колегією суддів не встановлено.
Наведені в апеляційній скарзі прокурором доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.
Колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі із правовими позиціями, викладеними у рішеннях, якими констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України та положень, закріплених у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.
Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.
Апеляційний суд зазначає, що у разі, якщо в ході досудового розслідування слідчим буде встановлена причетність частини вилученого майна до вказано кримінального правопорушення, він вправі буде звернутись до слідчого судді з мотивованим клопотанням про арешт майна, у якому необхідно навести обґрунтовані законні підстави для арешту відповідного майна в рамках цього ж або іншого кримінального провадження.

-6-

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст..404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що апелянтами не доведено обґрунтованість доводів апеляційних скарг про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст.404,405,407, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2021, якою накладено арешт на товарно-транспортні накладні №014 від 25.10.2021 у 03 (трьох) екземплярах,- без змін
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: