Справа № 182/1572/21
Провадження № 1-кп/0182/471/2022
У Х В А Л А
Іменем України

21.02.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 289 КК України
Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з наявності ризиків того, що обвинувачений, може переховуватись від суду, може чинити тиск на потерпілу та свідків, вчинити інше, аналогічне кримінальне правопорушення.

Обвинувачений заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід для можливості проходження лікування, яке в умовах УВП він не отримує.

Захисник підтримала клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_6 обвинувачується в скоєні особливо тяжкого корислового злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, пов`язаного із заволодінням майном, а також нетяжкого злочину за ч.1 ст. 289 КК Україниза які, у разі визнання вини, може бути призначене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

В рішенні ЄСПЛ «Москаленко проти України», в пункті 36, зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Крім того, по провадженню до теперішнього часу не допитані потерпіла та свідок, тому, існує ризик, що перебуваючи не під вартою обвинувачений може чинити тиск на них з метою зміни ними своїх показань.

Запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за думкою суду, неможливо.

Також суд враховує, що обвинувачений, заявивши клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт не зазначив адресу де він буде відбувати такий запобіжний захід. Ні родичі обвинуваченого, ні будь які юридичні особи до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу не звертались, не гарантували утримання обвинуваченого під час його знаходження під домашнім арештом.

Крім того, суду не надано доказів того, що обвинувачений не може триматися під вартою за станом здоров`я.

Таким чином, суд вважає клопотання прокурора мотивованим і таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючі, що ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні злочину, пов`язанного з застосуванням насильства, то суд не вбачає підстав для призначення застави.

Керуючись ст.ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити. У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити дію щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, рахуючи з 21.02.2022 року до 21.04.2022 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена на протязі 5 днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1