ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/23/22 Справа № 695/1/22 Категорія: Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5
за участю :
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000008 від 02 січня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чорнобай Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, освіта повна середня, працюючого на АЗС «Украфта» на посаді оператора, учасником бойових дій, депутатом, особою з інвалідністю не є, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року начальник відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим прокурором Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Клопотання мотивоване тим, що 01 січня 2022 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в автомобілі марки ВАЗ-21154, д.н.з. НОМЕР_1 , приїхав на вул. Богдана Хмельницького в с. Іркліїв Золотоніського району, де запропонував покататися на автомобілі неповнолітній ОСОБА_11 , на що остання погодилася та сіла добровільно в автомобіль. Під час здійснення руху у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з прямим умислом, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканність, усвідомлюючи, що потерпіла є неповнолітньою та в останньої відсутні сили та можливості йому протистояти, змінив рух керованого ним транспортного засобу. Прибувши до автодороги між населеними пунктами Червонохиженці - с. Іркліїв, діючи навмисно з метою задоволення своєї статевої пристрасті природним способом, долаючи волю потерпілої ОСОБА_11 , на задньому пасажирському сидінні вказаного вище автомобіля насильно вступив з потерпілою ОСОБА_11 у статеві відносини, природнім шляхом, проти волі останньої, тобто здійснив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль та моральні страждання.

За даним фактом 02 січня 2022 року розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

02 січня 2022 року о 22 годині 01 хвилин ОСОБА_8 затриманий в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, фактичний час затримання 20 година 45 хвилин.

03 січня 2022 року ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України.

Органом досудового розслідування у клопотанні зазначено, що вина ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: даними протоколу обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; даними протоколу обшуку автомобіля марки ВАЗ-21154, д.н.з. НОМЕР_1 ; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 02 січня 2022 року; показами неповнолітніх свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 02 січня 2022 року, неповнолітніх свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від 03 січня 2022 року; показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 від 03 січня 2022 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотозйомками за участю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 03 січня 2022 року та іншими матеріалами кримінального провадження.

У клопотанні слідчий зазначає про наявність таких ризиків як: переховування підозрюваним від органів досудового розслідування; перешкоджання повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування шляхом здійснення погроз, підкупу, умовлянь свідків, потерпілої, схилення їх до дачі неправдивих показань; вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відтак, орган досудового розслідування вважає, що вказані вище обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а вік і стан здоров`я підозрюваного не перешкоджають йому перебувати під вартою.

За таких обставин слідчий за згодою з прокурором звернувся до суду з даним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 січня 2022 року клопотання - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, взявши його під варту в залі суду, негайно.

Строк дії ухвали по 02 березня 2022 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що надані стороною кримінального провадження з боку обвинувачення докази вказують на наявність фактів, які у своїй сукупності свідчать про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому останньому повідомлено про підозру. Окрім того, прокурором та слідчим доведено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування з метою уникнення від кримінальної відповідальності; тиску на свідків (коло яких встановлюється слідством) та потерпілу; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, надані стороною захисту дані не свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів будуть достатніми для запобігання ризиків, доведених в судовому засіданні.

Слідчий суддя зважав на те, що: ОСОБА_8 не має сталих соціальних зв`язків, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, яка проживає окремо та на користь якої з підозрюваного стягуються аліменти на підставі судових рішень. Відсутність зобов`язань перед третіми особами, загроза кримінальної відповідальності і невідворотність покарання за кримінальне правопорушення, життєві потреби є чинниками, які можуть сприяти намірам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу, неповнолітніх свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки в обґрунтування підозри ОСОБА_8 покладаються саме показання потерпілої та неповнолітніх свідків, із якими ОСОБА_8 проживає в межах однієї територіальної громади, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Беручи до уваги обставини, за якими пред`явлено підозру, слідчий суддя вважав доведеними заявлені слідчим ризики, оскільки підозрюваний може переховуватися від органу досудового слідства та від суду, оскільки тяжкість діяння, в якому він підозрюється та суворість передбаченого покарання вказують на високий ризик втечі підозрюваного з метою уникнення покарання.

Крім того, слідчий суддя врахував, що за станом здоров`я підозрюваний може утримуватись під вартою, оскільки доказів протилежного слідчому судді не надано, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням фізичного насильства відносно неповнолітньої, що свідчить про високий ризик суспільної небезпечності підозрюваного, та вказує на можливість ним вчинення інших кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення слідчим суддею норм процесуального права при винесенні вказаної ухвали, просив її скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, який не передбачає обмеження волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ані слідчий, ані прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України. Крім того, одного факту наявної обґрунтованої підозри недостатньо для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу.

В постановленій ухвалі прізвище слідчого судді не співпадає у вступній та резолютивній частині, звукофікація проведена без тестового запису, дані зафіксовані в журналі судового засідання не співпадають з даними звукозапису та відеозапису, з запису засідання взагалі нічого не чути.

На думку апелянта, подані докази не доводять факту зґвалтування і взагалі будь-якого факту вчинення протиправних діянь. Так, протоколи несанкціонованих обшуків не підтверджують факт зґвалтування. Не підтверджують факт зґвалтування й протоколи допиту свідків, які містять лише опис певних подій. Жоден із свідків не був очевидцем події. Відсутні висновки експертів, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до злочину, який йому інкримінують.

Апелянт вказує, що слідчим у клопотанні зазначено про існування ризику ухилення підозрюваного від слідства та суду, однак не зазначено реальних, конкретних підстав для такого висновку.

Тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також слідчий, а в оскаржуваному рішенні слідчий суддя, залишили поза увагою той факт, що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце роботи, де з його заробітної плати відраховуються аліменти на утримання дитини, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався.

Органами досудового слідства 02 січня 2022 року був проведений обшук автомобіля та будинку без відповідного процесуального документа, тому всі дії є незаконними.

Крім того, в ухвалі слідчого судді відсутні посилання, чому до підозрюваного неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 176 КПК України визначено, що запобіжним заходом є, зокрема, тримання під вартою.

Згідно з частиною 1 та пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (стаття 177 КПК України).

За змістом статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Судом встановлено, що Золотоніським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2022 року за ч. 3 ст. 152 КК України (а.с. 3).

03 січня 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України зґвалтування неповнолітньої особи (а.с. 48).

Санкція ч. 3 ст. 152 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років.

Враховуючи ч. 6 ст. 12 КК України, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Наявні в матеріалах справи докази вказують на обґрунтованість підозри, про що правильно було зазначено судом першої інстанції.

Тому, твердження апелянта, що подані докази не доводять факту зґвалтування і, взагалі, будь-якого факту вчинення протиправних дій, апеляційний суд вважає безпідставними та передчасними.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим вказано про достатність підстав вважати наявними ризики, зазначені в пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, і що застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти таким ризикам.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину (а.с. 85), яка проживає окремо та на користь якої з підозрюваного стягуються аліменти на підставі судового рішення, з 2000 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , компрометуючих матеріалів на ОСОБА_8 старостат с. Лихоліти не має (а.с. 86).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме можливість підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки викладені вище обставини свідчать про те, що такі дії можуть бути вчинені підозрюваним з високим ступенем ймовірності.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків , а також ризик повторення здійснення ним протиправної поведінки, намагання підозрюваного вплинути на свідків (покази неповнолітнього свідка ОСОБА_20 ) апеляційний суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі і особистої поруки, для запобігання встановленим ризикам є недостатнім.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого малолітньої дитини та місця постійного проживання, були враховані судом першої інстанції, однак не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Вказані висновки не суперечать вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ступінь ризику продовження протиправної поведінки підозрюваним, створює істотну загрозу іншим членам суспільства. Обставини події свідчать про наявність з його боку недостатньої відповідальності до загрози настання певних наслідків, що обумовлює необхідність тимчасової ізоляції підозрюваного від суспільства.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у виді тримання під вартою, при цьому заслухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

Доводи апелянта про відсутність в ухвалі слідчого судді посилань на підстави неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд вважає необґрунтованими. Так, в ухвалі про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 слідчим суддею чітко зазначено, що запобіжний захід у виді застави, особистого зобов`язання, домашнього арешту не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та звести ризик впливу на потерпілу та свідків з метою зміни їх показів на свою користь, оскільки підозрюваному відомі їх адреси проживання, а за своєю суттю ці запобіжні заходи не можуть виключити спілкування з ними, у тому числі за допомогою телекомунікаційних зв`язків.

Крім того, за показами свідка ОСОБА_20 підозрюваний вже вчинив спробу вплинути на свідків.

Висновок апелянта, що суд першої інстанції наперед визначив міру запобіжного заходу тримання під вартою без визначення застави, оскільки під час розгляду клопотання не вивчалось питання доходу ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки, стороною захисту до матеріалів справи таких доказів надано не було, а відповідно до частини 3 статті 22 КПК України під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

В силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відтак, врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя ухвалив правильне рішення, не визначивши ОСОБА_8 заставу в порядку ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Щодо посилання апелянта на неналежну якість звукозапису судового засідання, апеляційний суд зазначає наступне.

Перевіркою матеріалів клопотання встановлено, що на технічному носії інформації є звукозапис судового засідання у суді першої інстанції, який місцями погано прослуховується. При цьому, у матеріалах справи наявний журнал судового засідання від вказаної дати, в якому відображено хід судового розгляду клопотання.

На переконання суду апеляційної інстанції, погана якість запису в деяких місцях судового засідання не дорівнює порушенню, передбаченому п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, яке є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, апелянтом не доведено, яким чином вказана обставина вплинула або могла вплинути на законність та вмотивованість судового рішення.

З постановленої судом першої інстанції ухвали вбачається, що слідчим суддею в прізвищі яке вказано у вступній частині та резолютивній частині мається різниця в одному орфографічному знаку, що очевидно вказує на описку яка вирішується в порядку встановленому частиною 1 статті 379 КПК України і не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З врахуванням викладеного, на думку суду апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, прийнятою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 309, 404, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000008 від 02 січня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді