Справа № 739/1570/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/785/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність до законодавства, а саме шляхом заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що чинним законодавством на даний час не визначено порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про що Конституційний Суд України вказав у своєму рішенні, зобов`язавши Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, визначене статтями 81,82 КК України, у відповідність до Конституції України та даного рішення, що у свою чергу унеможливлює заміну призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, зокрема й покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Не погодившись з рішенням суду адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою вирішити питання про заміну покарання з довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції перекручено висновок Коституційного суду України щодо відповідності вимоїнам Конституції України покарання у вигляді довічного позбавлення волі в тому виді, в якому воно існує за українським законодавством. Вказує на те, що Європейським судом з прав людини було встановлено, що застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на Україні без можливості умовно-дострокового звільнення є порушенням ст. 3 Конвенції, на підставі того, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення, та з урахуванням того, що ч. 2 ст. 28 Конституції України є тотожною ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлене покарання у виді довічного позбавлення волі як покарання без перспективи є несумісним із вимогами Конституції. Вважає, що на даний час хоча і не внесені зміни до Конституції України, однак заявник, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, має право звернутися до суду з вимогою про приведення вироку у відповідність до ст. 28 Конституції України шляхом заміни визнаного неконституційного покарання на інше.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

З огляду на матеріали провадження, вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 09 серпня 2004 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п 1, 4, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК України) та на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок набрав законної сили та звернуто до виконання.

Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п. 12 ч. 1 ст. 51 КК України) є різними видами покарань.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі ст. 82 КК України не передбачає.

Система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали провадження, проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, та правильно вказав в ухвалі, що у справах ЄСПЛ установив системну проблему в законодавстві України, яку можна подолати лише заходами загального характеру, спрямованими на усунення її першопричини, шляхом внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

Проте, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені.

При цьому заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою лише законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції.

Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_9 оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни покарання засудженому до довічного позбавлення волі іншим покаранням і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та ст.28 Конституції України.

Механізмом захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі передбачений ст. 87 КК України, ст. 151 КВК України, Положенням «Про порядок здійснення помилування» затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 р. №223/2015.

Відповідно до ч.2 ст.87 КК України актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання (ч.7 ст.151 КВК України).

Колегія суддів також враховує, що рішенням Конституційного Суду №6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 частину першу ст. 82 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, зміни до нормативно-правових актів, які б визначали порядок та умови заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не внесені.

А отже на даний час єдиним механізмом захисту прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, залишається інститут президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга сторони захисту в інтересах засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на певний строк без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3