Справа № 559/495/21
Провадження № 1-кс/559/335/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. м . Дубно
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна (кримінальне провадження №0000069 від 18.11.2020 за ознаками ч.5 ст.191 КК України), -

ВСТАНОВИВ:
І. Обґрунтування клопотання про скасування арешту майна ОСОБА_6
25.08.2021 від ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06.08.2021 на грошові кошти в сумі 85924,00 Євро, які знаходяться на рахунках ФОП ОСОБА_6 в АТ «ПроКредит Банк», а також скасування зупинки будь-яких операцій з цими грошовими коштами. Клопотання про скасування арешту майна обґрунтовано наступним чином.

1.1.Грошові кошти в сумі 85926,00 Євро, на які накладено арешт, правомірно та законно отримані й перебувають у власності ОСОБА_6 , адже презумпція правомірності правочину не спростована. Так, 29.07.2020 ТОВ «Оптилат» (Латвія) міжнародним платіжним документом №1369 перерахувало гроші на рахунок ФОП ОСОБА_6 у АТ «ПроКредит банк». Надання ФОП ОСОБА_6 юридичних послуг, їх оформлення в формі виставленого відповідно до положень закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» інвойсу № 1-07 від 29.07.2020, який був оплачений товариством « ІНФОРМАЦІЯ_1 », свідчить про факт укладення зовнішньоекономічного договору про надання юридичних послуг між ФОП ОСОБА_6 (Україна) та ТОВ «Оптилат» (Латвія).

1.2.Ухвала суду про арешт грошових коштів ФОП ОСОБА_6 незаконна та необґрунтована, бо суд, обґрунтовуючи необхідність такого арешту, зіслався на п.1, п.4 ч. 2 ст. 170 КПК України. Але грошові кошти, на думку заявника, не відповідають критеріям ст. 98 КПК України для речового доказу, оскільки: 1) вони отримані правомірно як результат виконання договору, для якого законом встановлена презумпція правомірності правочину (договору про надання юридичних послуг). Ця презумпція не спростована слідством і є обов`язкова для застосування судом; 2) вони не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містять відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження - до моменту скасування у встановленому законом порядку правочину (договору) щодо їх набуття (на момент розгляду клопотання прокуратури такого скасування не було); 3) не є набуті кримінальним шляхом, а отримані як оплата за юридичні послуги та правомірність такого набуття також презюмується згідно чинного законодавства України й ця презумпція правомірності не спростована слідством і судом. ФОП ОСОБА_6 , на майно якого накладено арешт, не є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, фізичною особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, щодо якої здійснюється провадження, що виключає можливість застосування до належного йому майна арешту в порядку п.4 ч.2 ст. 170 КПК.

1.3.Відсутнє звернення до правоохоронних органів спеціально уповноваженого органу з питань фінансового моніторингу, що, на думку заявника, доводить правомірність фінансової операції ФОП ОСОБА_6 , бо згідно ст.23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у випадку, коли є мотивовані підозри щодо проведеної фінансової операції, спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує та подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до КПК України.

1.4.Щодо допустимості та достовірності доказів, наданих прокурором, заперечує, бо всі докази ґрунтуються на показах єдиної особи - заінтересованого та упередженого ОСОБА_5 й на листах ТОВ «Оптилат», в яких стверджується про перерахування грошових коштів ФОП ОСОБА_6 внаслідок помилки. Судом необґрунтовано не взято до уваги, що існує чинний договір про надання правових послуг, який презюмує правомірність отримання ФОП ОСОБА_6 грошових коштів саме як оплату за надані послуги, слідством ця презумпція не спростована та є обов`язковою для суду. Зі сторони ТОВ «Оптилат» і ОСОБА_5 має місце недобросовісність і суперечлива поведінка: спочатку укладення договору про надання правових послуг, його виконання ФОП ОСОБА_6 , проведення товариством оплати їх вартості з відповідним формулюванням «за отримані юридичні послуги», а через деякий час поява листів про перерахування грошових коштів внаслідок помилки. Оригіналів таких листів безпосередньо від ТОВ «Оптилат» не отримував, їх незасвідчені копії надходили від ОСОБА_5 , який, з великою вірогідністю й був їх автором. Натомість, надає суду копію переписки з використанням електронної пошти між ним та ОСОБА_7 , головою Правління ТОВ «Оптилат», датовану ще січнем 2014 року, тобто до початку надання юридичних послуг товариству. Сплачені товариством «Оптилат» грошові кошти на рахунок ФОП ОСОБА_6 у банківській установі є правомірно отриманими як результат здійснення підприємницької діяльності з надання юридичних послуг, що свідчить про відсутність події кримінального правопорушення за ст. 191 КК України, об`єктивна сторони якого може бути лише в формі привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

ІІ. Розгляд клопотання про скасування арешту майна та позиції інших учасників справи.
Ініціатор клопотання в судове засідання не з`явився, хоч був належно повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та sms-повідомлення (а.с. 25-26), з клопотаннями про перенесення розгляду справи чи проведення судового засідання в дистанційному режимі до суду не звертався. Згідно процедури розгляду клопотань про накладення та скасування арешту за буквальним тлумаченням ч.2 ст. 174 і ч.1 ст. 172 КПК України, особи, які заявляють клопотання про накладення арешту на майно чи його скасування, повідомляються про час та місце розгляду справи, але їх неявка не перешкоджає відповідному розгляду. Враховуючи все вищевикладене, а також що дане клопотання має бути розглянуто впродовж не більше трьох днів з дня надходження до суду, з яких на 26.08.2021 немає фізичної можливості провести відповідне судове засідання через щільний запланований попередній графік розгляду інших кримінальних проваджень, а 27.08.2021 відбудеться відключення електроенергії в Дубенському міськрайонному суді, слідчий суддя розглядає клопотання про скасування арешту майна за відсутності належно повідомленого ініціатора, з чим погоджуються інші учасники провадження.

В судовому засідання прокурор та слідчий просять відмовити в задоволенні клопотання, оскільки вважають, що арешт накладено обґрунтовано на гроші, які є речовим доказом. Слідчий підтвердив, що пояснення, які сьогодні надійшли з Німеччини від члена правління ТОВ «Оптилат» Міши Райзера та долучені до матеріалів клопотання, підписані електронним підписом ОСОБА_8 , тому особа встановлена.

Представник потерпілого також просить відмовити в задоволенні клопотання та не скасовувати арешт майна, який вважає обґрунтованим. Ці гроші помилково були зараховані на рахунок ФОП ОСОБА_6 , який правових послуг не надавав, а скористався приятельськими відносинами з представником потерпілого, бо надіслав йому як приклад інвойс на ім`я ОСОБА_6 , який мав бути переробленим на ім`я ОСОБА_5 , а через проблеми з інтернет-зв`язком не зміг відкрити файл і переслав помилковий інвойс на ім`я ОСОБА_6 . Транзакцію одразу відмінили, як лише з`явився вайфай, але кошти тривалий час ОСОБА_6 не повертає. Про дружній характер спілкування вказує й сам ОСОБА_6 у копії наданого до клопотання листі. Яким чином ці гроші були помилково перераховані за інвойсом-прикладом і через поганий інтернет-зв`язок детально пояснювалось у судовому засіданні, під час якого вирішувалось питання про накладення арешту на майно та на підтвердження чого досліджувались докази в кримінальному провадженні. Гроші є речовим доказом у кримінальному провадженні. Будь-яких договорів про надання правової допомоги член правління Міша Райзер із ФОП ОСОБА_6 не укладав і навіть не мав на це права, як доказ надає пояснення самого ОСОБА_8 від 25.08.2021, які він надіслав з Німеччини з електронним підписом.

Згідно пояснень члена правління ТОВ «Оптилат» Міши Райзера (а.с. 22-24), йому від уповноваженого представника ТОВ «Оптилат» ОСОБА_5 стало відомо, що ФОП ОСОБА_6 для зарахування грошей на рахунок у АТ «ПроКредит Банк» подав невідомого походження договір від 24.10.2015, де в графі навпроти надрукованого тексту «Міша Райзер» підпис не його власний. Він цей договір не укладав і нікого іншого на його укладання не уповноважував. Крім того, підписувати та укладати такого роду договори не входить до його компетенції, бо згідно відповідних розпоряджень від 25.05.2015 це компетенція директора (прокуриста) ТОВ «Оптилат» ОСОБА_9 . Також проводилось службове розслідування щодо транзакції по перерахуванню 85924 Євро (а.с.21) та встановлено, що ці гроші перераховувались для виконання договору №20/1F, укладеного та підписаного між директором (прокуристом) ТОВ «Оптилат» ОСОБА_10 та офіційним представником ТОВ «Оптилат» (Латвія) в Україні ОСОБА_5 на рахунок останнього, вказаному в цьому договорі й на підставі «Інвойсу», що мав надіслати ОСОБА_5 . Але цей платіж було помилково перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_6 по неналежному «інвойс», у якому було вказано прізвище ОСОБА_6 та його банківський рахунок, що їх представник ОСОБА_5 отримав як зразок, а не для здійснення за ним перерахування грошових коштів у сумі 85924 Євро. Цей зразок був відредагований і оформлений належний інвойс на ім`я та рахунок ОСОБА_5 , але останній знаходився в Німеччині, інтернет-зв`язок був поганий на мобільному роумінгу, й через це повідомлення не вдавалось відкрити, тому через технічні проблеми відправлено не новосформований і відредагований належний інвойс, а неналежний зразок на неналежного отримувача. Подібна транзакція виконувалась вперше й в обставинах, що склались, по технічним причинам, службові особи ТОВ «Оптилат» помилково перерахували 85924 Євро на неналежного отримувача.

Також як додаток до клопотання про скасування арешту на майно ОСОБА_6 надано нечитабельну копію платіжного документа №1369 з латвійського банку Citadele, тому в судовому засіданні копію вказаного документу хорошої якості надав представник потерпілого ТОВ «Оптилат» до справи. Крім того слідчим суддею оглянуто оригінал платіжного документа №1369.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий судя робить наступні висновки.

ІІІ. Мотивована оцінка слідчого судді по пункту 1.1.
Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. У разі експорту послуг (крім транспортних) зовнішньоекономічний договір (контракт) може укладатися… шляхом виставлення рахунка (інвойсу), в тому числі в електронному вигляді, за надані послуги. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Експорт вивіз із митної території країни за кордон товарів і послуг без зобов`язання їхнього зворотного повернення. Експортом послуг вважаються операції з постачання послуг за межами митної території України та тому вони не є об`єктом оподаткування ПДВ згідно пп. «б» п. 185.1 ПКУ. Місцем постачання таких юридичних послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання (пп. «в» п. 186.3 ПКУ). Для укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) представник має бути уповноваженим (доручення, довіреність, установчий документ ітд).

У даній справі повноваження на підписання договорів про надання правової допомоги належать не члену правління ТОВ «Оптилат» ОСОБА_11 , а директору (прокуристу) ТОВ «Оптилат» ОСОБА_12 (а.с. 22-24, матеріали кримінального провадження, оглянуті під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно).

Згідно статті 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). За ч.1, 2 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ч.1,2 ст. 208 ЦПК України в письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, правочини між фізичною та юридичною особою. За ч 2. ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Вищезазначеним вимогам ЦПК України відповідають і положення ч.2 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»: письмова форма правочину, підписаного уповноваженим на те представником юридичної особи. Тобто, Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Одночасно стаття 203 ЦПК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, згідно 1-3, 5 частин, недодержання яких у момент вчинення правочину стороною (сторонами) є підставою недійсності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, жодного доказу, що б підтверджував фактичне надання юридичних послуг від ФОП ОСОБА_6 (реальність настання правових наслідків) для ТОВ «Оптилат» (Латвія) слідчому судді не надано скаржником у обґрунтування необхідності скасування арешту, не містять їх і матеріали кримінального провадження. А представник потерпілого ТОВ «Оптилат» ОСОБА_13 , член-правління ТОВ «Оптилат» Міша Райзер і директор ТОВ «Оптилат» ОСОБА_14 заперечують факт отримання юридичних послуг від ФОП ОСОБА_6 . Копія електронного листа від 08.01.2014, наданого ОСОБА_6 свідчить, що він мав намір: «своєму другу ОСОБА_15 …по-дружньому допомагати: скласти документ, проконсультувати». В подальшому було укладено договори про надання правової допомоги з іншими адвокатами, копії яких містяться в матеріалах кримінального провадження. Тож, за версією ОСОБА_6 оплачено експорт його юридичних послуг для ТОВ «Оптилат», а за версією ТОВ «Оптилат» спочатку помилково перераховані кошти на ім`я ОСОБА_6 не за тим інвойсом, а через тривале їх не повернення зареєстровано кримінальне провадження за ознакою привласнення в особливо великому розмірі.

В підписанта правочину від імені юридичної особи (зовнішньоекономічного договору) мають бути відповідні повноваження - обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення має бути вільним, а не помилковим, і відповідати його внутрішній волі, обов`язкова й спрямованість на реальне настання правових наслідків, підтвердження чому слідчий суддя не виявив під час дослідження матеріалів кримінального провадження. Також жодного доказу не надав суду і скаржник для доведення необґрунтованості накладення арешту.

Посилання скаржника на те, що презумпція правомірності правочину не спростована судом, не заслуговують на увагу, оскільки визнання нікчемного правочину судом недійсним не вимагається.

IV. Мотивована оцінка слідчого судді по пункту 1.2.
Враховуючи особливо велику суму коштів у 85924,00 Євро, що на день переводу 20.07.2020 становило 2 685 125 грн. за курсом НБУ, а також відсутність будь-яких первинних документів (договір про надання правових послуг, довідка чи розрахунок вартості наданих послуг, акт приймання-передачі виконаних робіт, довіреність, доручення на представництво в судах, інших державних установах і тому подібне) чи інших доказів, що б підтверджували факт надання юридичних послуг на таку суму від ФОП ОСОБА_6 для ТОВ «Оптилат», миттєву вимогу ТОВ «Оптилат» повернути помилково перераховані кошти та тривале їх не повернення, а також що за наслідками цього здійснюється розслідування кримінального провадження, то є достатньо підстав вважати, що арештовані грошові кошти відповідають критерію, визначеному ст.98 КПК України: предмет, що став об`єктом кримінально протиправних дій, тобто гроші, на які було безпосередньо спрямоване кримінально протиправне посягання.

Тому посилання скаржника на те, що гроші, на які накладено арешт, не відповідають критерію, визначеному ст. 98 КПК України, не заслуговує на увагу.

Встановлено, що 06.08.2021 в кримінальному провадженні №0000069 від 18.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, задоволено клопотання прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_16 . Внаслідок чого ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області накладено арешт на грошові кошти в сумі 85 924,00 Євро, які знаходяться на рахунках ФОП ОСОБА_6 у володінні АТ «ПроКредит Банк», зупинено будь-які операції з цими грошовими коштами до прийняття кінцевого рішення в кримінальному провадженні.

Слідчий суддя наклав арешт на майно, оскільки зробив висновок за результатами розгляду клопотання, що грошові кошти, арешт на які просив накласти прокурор, мають суттєве значення в кримінальному провадженні як речові докази, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, доведено ризик їх зникнення, тому потреби досудового розслідування на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання в право власності як накладення арешту на майно.
Тобто, арешт накладено згідно п.1 ст.170 КПК України для забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, як у даному випадку.
Щодо посилання в клопотанні, що слідчий суддя наклав арешт також на підставі п.4 ч.2 ст.170 КПК України, то таке твердження не відповідає дійсності. Слідчий суддя вказав, що підстави для накладення арешту на майно, передбачені п.1, п.4 ч.2 ст.170 КПК України існують, бо прокурор просив накласти арешт на майно для збереження речових доказів, а представник потерпілого зазначав, що накласти арешт потрібно й для відшкодування завданих збитків. Проте на підставі, на яку посилався представник потерпілого, можна накласти арешт на стадії досудового розслідування на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого... за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. Очевидно, що в кримінальному провадженні, в якому не пред`явлена підозра та не заявлено цивільний позов, накладення арешту на підставі п.4 ч.2 ст.170 КПК України неможливе. Слідчий суддя й не мотивував цим накладення арешту на майно, адже зробив висновок, що грошові кошти, арешт на які просив накласти прокурор, мають суттєве значення в кримінальному провадженні як речові докази та доведено ризик їх зникнення, тобто буквально застосував п.1 ч.2 ст. 170 КПК України. Вищезазначене також підтверджується тим, що слідчий суддя задовольнив саме клопотання прокурора, який обґрунтовував, що гроші відповідають критерію ст.98 КПК України, тобто мають властивість речового доказу та є ризик втрати доказу (п.1 ч.2 ст. 170 КПК України), а не клопотання потерпілого щодо необхідності накладення арешту на майно для відшкодування завданих збитків (п.4 ч.2 ст.170 КПК України).
Таким чином, посилання на необґрунтованість ухвали слідчого судді від 06.08.2021 також безпідставні.
V. Мотивована оцінка слідчого судді по пункту 1.3.
Згідно ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

За нормами КПК України з клопотанням про накладення арешту на майно на стадії досудового розслідування мають право звертатись слідчий за погодженням з прокурором та/або прокурор, цивільний позивач (ч.2 ст. 64-2, ч.1 ст. 170, ст. 171 КПК України).

Ч.1 ст.36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. За п.5 ч.2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й арешт майна (п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення… Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Тобто, за нормами КПК України слідчому чи прокурору в певному кримінальному провадженні не потрібна довідка чи звернення спеціально уповноваженого органу з питань фінансового моніторингу згідно Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», щоб звернутись із клопотанням по арешт майна грошових коштів, що знаходяться на рахунках, та для зупинення операцій із ними. Як і слідчому судді чи суду, що ухвалюють відповідне рішення та зупиняють банківські операції, накладаючи арешт на гроші на рахунках за результатами оцінки наданих доказів. Суть арешту майна полягає в тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, що й означає зупинення відповідних операцій, якщо мова йде про арешт грошей на банківських рахунках.

За відповідним зверненням спеціально уповноваженого органу з питань фінансового моніторингу до органів досудового розслідування чи прокуратури може розпочатись кримінальне провадження. Але відсутність такого звернення не означає, що справи, що стосуються фінансових операцій не можуть розслідуватись чи автоматично є легальними, бо в органу фінмоніторингу немає підозр.

Тому посилання скаржника, що відсутність звернення до правоохоронних органів спеціально уповноваженого органу з питань фінансового моніторингу доводить правомірність фінансової операції ФОП ОСОБА_6 слідчий суддя оцінює критично. Правомірність правочину та, як наслідок, фінансової операції треба доводити або в цивільному процесі, оскільки у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Але в кримінальному процесі це не компетенція слідчого судді, який у даному випадку оцінює: 1) чи є майно речовим доказом, 2) чи є ризик його зникнення, 3) чи виправдовують потреби досудового розслідування такого ступеня втручання в право власності.

VІ. Мотивована оцінка слідчого судді по пункту 1.4.
Питання відсутності чи наявності події кримінального правопорушення відноситься до компетенції суду, який розглядає кримінальне провадження по суті. Слідчий суддя вирішує зазначене в попередньому абзаці й в цій справі слідчому судді довели, що на даному етапі майно є речовим доказом, що є ризик зникнення та, що потреби досудового розслідування потребують такого ступеня втручання в права особи.

Докази, досліджені слідчим суддею, належні, бо прямо чи непрямо підтверджують наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України). Щодо недопустимості доказів, які б були отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, чи в інших випадках, які згідно ст. 87 КПК України викликають недопустимість доказів, скаржником не наведено жодного. В матеріалах кримінального провадження слідчий суддя також не виявив доказів, які би викликали сумнів у їх допустимості, тобто в отриманні з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Висновок
Згідно ч.1 ст. 170 та ч.1 ст. 174 КПК України скасувати арешт майна можна лише в двох випадках: якщо ініціатор клопотання доведе, що 1) в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або 2) арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна стосується саме другого пункту.
Уважно вивчивши клопотання про скасування арешту майна, заслухавши учасників, дослідивши докази, слідчий суддя робить висновок, що підстав скасовувати арешт як накладений необґрунтовано немає. Тому клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.131-132, 170, 172, 174, ч.3 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:
у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна, - відмовити.

Ухвала є остаточною і апеляційному оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 27.08.2021.

Слідча суддя ОСОБА_1