КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт, в рамках кримінального провадження № 0000088, на майно, а саме: на вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_2 та вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_3 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
В ухвалі слідчий суддя вказав, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є предметом, знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються, та вважав, що потреби досудового розслідування на даному етапі виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_8 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасуватиухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобілі.
На думку представника власника майна, ухвала була постановлена з істотним порушенням норм процесуального закону, міжнародного права та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що слідчим суддею було порушено вимоги ст. 172 КПК України, оскільки власник майна не повідомлявся про дату та час розгляду клопотання.
Представник власника майна також відзначає, що огляд місця події 08.09.2021 року, у ході якого було вилучено вантажні автомобілі, був проведений без відповідної ухвали слідчого судді.
Крім цього, представник зауважує, що майно було вилучене 08.09.2021 року, а прокурор із відповідним клопотанням звернувся до слідчого судді лише 13.09.2021 року, що підтверджується відміткою Солом`янського районного суду м. Києва.

У судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу за відсутності сторони обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000088 від 28 січня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364 КК України.

13 вересня 2021 року прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_2 та вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_3 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

В обґрунтування прокурор зазначає, що застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може запобігти незаконному видобуванню ОСОБА_9 корисних копалин. Крім того, вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року зазначене клопотання прокурора задоволено та накладено арешт, в рамках кримінального провадження № 0000088, на вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_2 та вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_3 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Задовольняючи клопотання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказані транспортні засоби відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слід також звернути увагу, що майно у встановленому порядку хоча і визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, однак така постанова, на думку колегії судді, є формальною, у зв`язку з чим, в даному випадку, не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Крім того, колегія суддів враховує, що огляд, який було проведено 08.09.2021 року, здійснювався з порушенням положень ст. 13, 233, 237 КПК України, оскільки орган досудового розслідування не мав відповідної ухвали про дозвіл на проведення вказаної слідчої (розшукової) дії або добровільного дозволу від власників (користувачів) земельних ділянок. Прокурор у клопотанні не зазначає про законні підстави проведення огляду земельних ділянок.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, у розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів також не вбачає.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, а також про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт, в рамках кримінального провадження № 0000088, на майно, а саме: на вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_2 та вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_3 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту, в рамках кримінального провадження № 0000088, на майно, а саме: на вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_2 та вантажний автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_3 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6580/2021
Єдиний унікальний номер справи 760/24394/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1