ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/368/21 Справа № 188/199/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000046 за апеляційною скаргою прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення поліції №4 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт тимчасового вилученого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення поліції №4 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 погоджене прокурором Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт тимчасового вилученого майна по кримінальному провадженню № 0000046 від 16 лютого 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що в клопотанні не визначено статус особи, на майно якої планується накласти арешт, відсутнє підтвердження того, що у даному кримінальному провадженні комусь з власників вилученого майна пред`явлено підозру. Слідчий суддя вважав клопотання слідчого передчасно поданим, а тому підлягає поверненню.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову, якою накласти арешт на майно, вилучене під час огляду, а саме на дрова (колоди), довжиною від 1-1.5 м, шириною від 1 см до 40 см загальною вагою колод 1 710 кг, які було виявлено та вилучено під час огляду причепу на місця події, трактор марки ЮМЗ-6 д.н. НОМЕР_1 з причепом 2ПТС-4 без д.н., бензопилу марки Партнер в спорядженому стані.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що у мотивувальній частині рішення слідчим суддею зазначено, що в клопотанні не зазначено статус особи, на майно якої планується накласти арешт, відсутнє підтвердження того, що у даному кримінальному провадженні комусь з власників вилученого майна пред`явлено підозру.
Вважає, що такі висновки суду необгрунтованими та передчасними, вказані обставини не могли бути підставою для відмови в накладенні арешту на майно.
Вказує, що в клопотанні про арешт тимчасово вилученого майна зазначено, що постановою слідчого від 16.02.2021 дрова (колоди), довжиною від 1-1.5 м, шириною від 1 см до 40 см. загальною вагою колод 1710 кг., які було виявлено та вилучено під час огляду причепу на місця події, трактор марки ЮМЗ-6 д.н. НОМЕР_1 з причепом 2ПТС-4 без д.н., бензопилу марки Партнер в спорядженому стані було визнано речовими доказами в вказаному кримінальному провадженні.
Зазначає, що трактор марки ЮМЗ-6 д.н. НОМЕР_1 з причепом 2ПТС-4 без д.н., бензопила марки Партнер в спорядженому стані є знаряддями вчинення злочину, якими підтверджується незаконна порубка дерев, а незаконно спиляні колоди дерев, а саме розпиляні колоди дерев довжиною від 1-1.5 м, шириною від 1 см до 40 см загальною вагою колод 1 710 кг, які знаходяться в причепі 2ПТС-4 без д.н. також являються доказом кримінального правопорушення в розумінні ст. 98 КПК України, та підтверджують факт незаконної порубки дерев без законних на те підстав.
В суді апеляційної інстанції, прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.
Стаття 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У відповідності до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На думку колегії суддів, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.
Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні слідчого відділення відділення поліції №4 Синельниківського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Підставою внесення стало те, що 16.02.2021 до ВП №4 Синельниківського РУП надійшло повідомлення про вирубку дерев в лісопосадці. Виїздом СОГ на місце пригоди було встановлено, що на території лісопосадки, розміщеної на південній околиці с. Росішки Петропавлівського району невідомою особою здійснено спилювання зеленоростучих дерев до ступеня припинення росту, а саме 5 штук дерев ясень, 4 штуки дерева акації діаметром від 10 до 30 см. Розмір завданого збитку встановлюється.
В ході досудового розслідування було проведено огляд місця події під час якого виявлено, трактор марки ЮМЗ-6 д.н.з. НОМЕР_1 з причепом 2ПТС-4 без д.н.з., в причепі виявлено навантаження у вигляді розпиляних колод (більшість сироростучі) довжиною від 1-1,5 м, шириною від 1 см до 40 см, загальною вагою колод 1710 кг.
Слідчий суддя місцевого суду у своєму рішення вказав про те, що слідчим не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вимог клопотання слідчого.
Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
Слідчий, прокурор, які подають клопотання про арешт майна зобов`язані навести підстави, у зв`язку з якими потрібно застосувати арешт майна (зазначити за якою кваліфікацією особі вручено підозру у вчиненому правопорушенні, чи передбачено покарання у виді конфіскації майна).
Відповідно до вимог ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Колегія суддів, погоджується з висновком слідчого судді про те, що у клопотанні не визначено статус особи, на майно якої, планується накласти арешт, відсутнє підтвердження того, що у даному кримінальному провадженні комусь з власників вилученого майна пред`явлено підозру. Крім того, не зазначено розмір шкоди.
Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану кримінально-протиправними діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Отже, колегією суддів встановлено, що клопотання слідчого, складається із скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення ст.ст. 131, 132, 170, 171 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
А тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно. Не було таких здобуто і в ході апеляційного розгляду провадження.
При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду оскільки, на думку колегії суддів, фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення поліції №4 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт тимчасового вилученого майна, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4