Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/120/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.03.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

-08.08.2018 року вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки шість місяців;

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного попереднім вироком, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 980 грн. 70 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , у період часу з 22 години 00 хвилин 03 червня 2020 року по 04 годину 20 хвилин 04 червня 2020 року, перебуваючи біля будинку № 13 по вулиці Академіка Тамма в місті Кропивницькому, помітив автомобіль «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , належний ОСОБА_8 . У цей момент у нього виник умисел на викрадення чужого майна, яке знаходилось у вказаному автомобілі. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, розбив скло водійських дверей та поник до салону автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , звідки таємно викрав мобільний телефон «Huawei Honor 10 Lite 3Gb/64Gb model HRY-LX1», вартістю 3126 гривень 66 копійок, який належав ОСОБА_8 .

Після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути кримінальне провадження стосовно нього, пом`якшивши йому покарання, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Інших вимог та доводів апеляційна скарга не містить.

Доповнень до апеляційної скарги протягом встановлено строку для їх подання не внесено.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема, вивчивши дані про особу обвинуваченого, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України правильною.
Колегія суддів не погоджується із твердженням обвинуваченого про можливість призначення йому більш м`якого покарання, а також і застосування положень ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Положеннями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано: у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Крім того: Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71

КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.
Тож, враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, умисне, корисливе, особу обвинуваченого, який позитивно характеризований, раніше судимий, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, майже мінімальне за розміром, і на підставі ст. 71 КК України частково приєднав до призначеного покарання частину невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.08.2018 року, та визначив ОСОБА_7 остаточне покарання,у виді позбавлення волі, із реальним його відбуванням у відповідних установах.

Призначене покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання .

Відтак, доводи обвинуваченого щодо призначення більш м`якого покарання, - безпідставні, оскільки судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховано всі обставини ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Застосування положень ст. 75 КК України, як на те вказує обвинувачений, - неможливе, зважаючи на наведені вище положення закону України про кримінальну відповідальність, кримінального процесуального закону, рекомендації Пленуму ВСУ, тощо.

Інших доводів на зміну чи скасування вироку суду першої інстанції обвинуваченим не наведено.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не убачає підстав до зміни або скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить обвинувачений, і залишає вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4