ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/3/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/900/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №11-кп/818/900/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюма Харківської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.11.2008 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 22.07.2009 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 26.12.2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 01.07.2015 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 7 місяців позбавлення волі;

- 08.02.2017 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 30.10.2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, на 4 роки 3 місяці позбавлення волі,-

засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 29.02.2008 року Апеляційним судом Донецької області за п.4 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України на 14 років позбавлення волі,-

засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, щодо якого апеляційних скарг не подано.

Як установив суд, 04 січня 2019 року приблизно о 01-40 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували поблизу житлового будинку АДРЕСА_4 , де побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_10 , у якого на спині був рюкзак.

Саме в той час ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вступили у злочинну змову щодо здійснення відкритого заволодіння будь-яким майном, яке, як на їх думку, могло знаходитись у ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, діючи повторно, узгоджено, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наблизилися до ОСОБА_10 та запропонували останньому передати їм наявні у нього грошові кошти. Після цього ОСОБА_10 , побоюючись, що у разі невиконання вимог до нього може бути застосоване насильство, дістав з кишені своєї куртки 1 грн. 20 копійок та хотів віддати їх вказаним особам. У свою чергу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не задовольнившись діями ОСОБА_10 , будучи впевненими в тому, що останній не буде чинити їм опір, діючи узгоджено, почали разом обшукувати кишені його одягу.

При цьому ОСОБА_9 , переслідуючи корисний мотив та мету незаконного збагачення, відкрито заволодів мобільним телефоном «iphone5», який дістав із правої кишені джинсів потерпілого, а ОСОБА_8 взяв належний потерпілому рюкзак, але, оглянувши його, нічого не знайшов.

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , звернувши на свою користь відкрито викрадений мобільний телефон ОСОБА_10 , з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, завдавши останньому матеріальну шкоду на суму 1915 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 послався на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що під час судового розгляду було порушено його право на захист, в тому числі внаслідок розгляду кримінального провадження суддею одноособово. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким його виправдати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Санкцією ч.2 ст.186 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років.

Згідно ч.1 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дванадцятою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.ч.2, 3 ст.31 КПК України розгляд кримінальних проваджень здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів щодо злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років лише за клопотанням обвинуваченого та за злочини, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення його права на захист внаслідок розгляду судом першої інстанції кримінального провадження в одноособовому складі, є необґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування захист підозрюваного ОСОБА_8 здійснював захисник ОСОБА_11 , який в тому числі брав участь в розгляді клопотання прокурора про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.117-119, 120 мат. к/п).

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_8 останній відмовився від послуг захисника ОСОБА_11 та уклав договір із захисником ОСОБА_7 , який здійснював його захист під час досудового розслідування та під час судового розгляду в суді першої інстанції (а.с.176 мат. к/п).

04 липня 2019 року обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про заміну захисника ОСОБА_7 , оскільки на думку обвинуваченого останній не належно виконував покладені на нього обов`язки (192 т.1). Разом з цим, під час вирішення вказаного клопотання в судовому засіданні 09 серпня 2019 року обвинувачений ОСОБА_8 повідомив суд, що буде здійснювати свій захист самостійно (а.с.223-225 т.1).

Крім того, відповідно до журналів судових засідань від 30 квітня 2020 року, від 15 червня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_8 в судових засіданнях додатково підтвердив, що в послугах захисника не потребує та буде здійснювати свій захист самостійно (а.с.103-104, 123-124 т.2).

Яких небудь порушень кримінального процесуального закону, які можуть свідчити про порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, доводи обвинуваченого про порушення його права на захист під час судового розгляду позбавленні підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація їх дій за ч.2 ст.186 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що вночі 04 січня 2019 року він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебував біля торгівельного кіоску навпроти супермаркету «Класс» на Холодній Горі в м. Харкові. Побачивши потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_12 запропонував хлопцям заволодіти його майном. Він підійшов до потерпілого разом з ОСОБА_8 , поспілкувався з потерпілим, заліз до нього у кишеню, забрав мобільний телефон (айфон білого кольору). При цьому ОСОБА_8 стояв поруч.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 04 січня 2019 року біля 01 год. 40 хв. він перебував на Холодній Горі в м. Харкові, йшов до зупинки тролейбусу. На зупинці стояли 3 чоловіки, які зупинили його та просили у нього гроші. Особисто спілкуватися з ним почав ОСОБА_8 , але і ОСОБА_9 також прийняв в розмові участь. Потерпілий витягнув з кишені 1 гривню та монети, на що обвинувачені сказали, що він їх обманює та почали обшукувати його кишені. ОСОБА_9 дістав з його кишені телефон, спитав пароль на телефон та забрав собі. Після цього ОСОБА_8 наказав йому зняти та відкрити рюкзак, порився в ньому, нічого не забрав, після чого обвинувачені покинули місце пригоди. Потерпілий побачив автомобіль поліції, який зупинився. Він розповів про події, його запросили до службового автомобіля та поїхали шукати злочинців. Через декілька хвилин поліцейські побачили злочинців, які почали розбігатися, ОСОБА_9 втік, а ОСОБА_8 та третю особу затримали. Потім на землі виявили його мобільний телефон, який було вилучено слідчим.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , кожен окремо, пояснили, що 04 січня 2019 року близько 02-00 год. вони входили до складу патрульної групи, яка патрулювала територію Новобаварського району м. Харкова. До автомобіля постукав потерпілий ОСОБА_10 та повідомив, що троє чоловіків заволоділи його мобільним телефоном та направилися в напрямку Григорівського шосе. В ході патрулювання було виявлено троє молодиків, на яких прямо вказав потерпілий, вони почали метушитися та тікати, двох затримали, третій втік. Неподалік від затриманих було виявлено мобільний телефон, що належав потерпілому.

Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у тому числі щодо участі ОСОБА_8 у вчинені злочину щодо потерпілого ОСОБА_10 матеріали кримінального провадження не містять, а також не були надані стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Об`єктивність вищевказаних показань обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 , про обставини вчинення обвинуваченими відкритого викрадення майна підтверджується також даними протоколу огляду місця події від 04 січня 2019 року, який був проведений за участю, в ході якого на території дитячого майданчика між будинками АДРЕСА_5 виявлено належний потерпілому ОСОБА_10 мобільний телефон «iphone5», який відкрито викрали обвинувачені (мат. к/п, а.с. 9-11).

Зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2019 року, потерпілий ОСОБА_15 за зовнішніми ознаками впізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як осіб, які 04 січня 2019 року відкрито заволоділи його мобільним телефоном «iphone5» (мат. к/п, а.с. 80-83, 84-87, 88-91).

Крім того, в ході пред`явлення осіб для впізнання 04.01.2019 р. свідком ОСОБА_12 впізнано ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як осіб, які відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_15 04 січня 2019 року (мат. к/п, а.с. 88-91, 92-95).
Таким чином, сукупністю вищенаведених показань та доказів, а також інших доказів, на які є посилання у вироку, і які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для його виправдування.

Виходячи із положень ст.94 КПК України про оцінку доказів, колегія суддів вважає, що сукупність зібраних у провадженні доказів, які безперечно викривають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчинені ними відкритого викрадення чужого майна, було для суду першої інстанції достатньо для того, щоб дійти обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні ними цього кримінального правопорушення і правильно кваліфікувати їх дії за ч.2 ст.186 КК України.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 призначено необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який а обліку у психіатра та нарколога не перебуває, на час вчинення злочину не був офіційно працевлаштованим, неодружений, проживав поза адресою реєстрації, раніше неодноразово судимий за вчинення пограбувань.

Судом також враховано відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом і розміром є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_16 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: