Номер провадження: 11-кп/813/1605/21
Номер справи місцевого суду: 495/2974/21 1-кп/495/576/2021
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2021 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001505, внесеного до ЄРДР 03 жовтня 2020 року,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 11 червня 2021 року в судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0001505, внесеного до ЄРДР 03 жовтня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 діб, а саме до 09 серпня 2021 включно, із утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та в зазначеному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ч. 1 с. 177 КПК України, а саме, перебуваючи на волі,обвинувачений може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлюються тим, що на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської області відносно ОСОБА_6 перебувають обвинувальні акти за ч. 3 ст. 187 КК України, останній перебував у розшуку під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим та сфабриковане;
- прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які є посилання в клопотанні, оскільки є виключно його припущенням. Поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 не переховувався під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;
- суд 1-ої інстанції не врахував стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на епілепсію, а також наявність у нього інвалідності.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не прибув, причини неявки не повідомив із будь-якими клопотаннями не звертався.

Апеляційний суд, звертає увагу на положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України відповідно до якої, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0001505, внесене до ЄРДР 03 жовтня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст.178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим та сфабриковане, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про безпідставність обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинах є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які є посилання в клопотанні, оскільки є виключно його припущенням, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду не зменшився, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, один з яких пов`язаний із замахом на завдання смерті людині, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до вимог ст.ст. 68, 70 КК України, позбавлення волі до 10 років), тому приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 будучи обізнаним про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винними, підвищують ризик переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також слід зазначити, що обвинуваченого ОСОБА_6 , не одружений, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вагомих факторів, які б могли зупинити обвинуваченого від вчинення дій з метою переховування.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Згідно з ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

При цьому, поведінка обвинуваченого під час вчинення інкримінованого незакінченого замаху на умисне вбивство, супроводжувалась застосовуванням фізичної сили до потерпілого заздалегідь підготовленим знаряддям для нанесення тілесних ушкоджень ножом, що свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на таких осіб з боку обвинуваченого, в тому числі свідків у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що обвинуваченому ОСОБА_6 відомі місця проживання свідків, адже свідки знайомі обвинуваченому а злочини, які інкримінуються ОСОБА_6 вчиненні у домоволодінні потерпілого ОСОБА_9 , тому не виключає можливостей, що обвинувачений зможе чинити тиск на них, з метою зміни останніми своїх показань.

Апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадження також існує ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого злочину, оскільки на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення та його схильність до вчинення злочинів.

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд 1-ої інстанції не врахував стан його здоров`я, апеляційний суд визнає необґрунтованим. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року зобов`язано службових осіб ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» надати належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_6 .

При цьому, стороною захисту не надано документів, які свідчили про неможливість надання ОСОБА_6 необхідної профілактичної допомоги в медичній частині СІЗО закладу охорони здоров`я або ненадання такої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001505, внесеного до ЄРДР 03 жовтня 2020 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3