ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8988/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1416/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відео конференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суд залишив без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на те, що з урахуванням всіх досліджених обставин, підстав вважати, що засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення, не вбачається.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_7 відбуває покарання за 6 вироками, покарання за якими призначено із урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, а саме за вчинення 15 епізодів кримінальних правопорушень та за вироками має до стягнення цивільних позовів на загальну суму 26428,24 гривень, а також судових витрат на загальну суму 16103,59 гривень.

Станом на 06.11.2020 року засудженим відбуто 2/3 призначеного покарання. Не відбутим на момент розгляду клопотання залишається більше одного року призначеного покарання.

Також судом враховано, що засуджений свою провину визнав в повному обсязі, розкаявся, має двох неповнолітніх дітей.
В той же час судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання має одне заохочення, стягнень не має.

Крім того, питання про умовно-дострокове звільнення засудженого було предметом розгляду комісії та відповідно до її рішення від 02.12.2020 року йому було відмовлено, як особі, що не довела свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу про умовно-достроково звільнення його від відбування покарання.
Зазначає, що рішення суду є необґрунтованим. Вважає, що судом не було взято до уваги те, що він в повному обсязі визнав вину за скоєні ним злочини, щиро розкаявся, викрадені речі були повернуті потерпілим ще на стадії досудового розслідування, самі злочини були вчинені ним внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Посилається на те, що в грудні 2020 р. засідання комісії адміністрації ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» було проведено формально, без його особової справи, тобто в той час як були відсутні будь-які дані про його особу, зокрема про наявність у засудженого заохочення. На момент проведення засідання він перебував в колонії лише один місяць.
Також судом не враховано, що характеристика, надана адміністрацією ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» не відповідає тим даним, що містяться в його особовій справі . На думку апелянта, давати характеристику засудженому може той представник колонії, який безпосередньо займається виховною та психологічною роботою із засудженим, а не комісія, яка приймала рішення.

Крім того, судом безпідставно не враховано, що засуджений має неповнолітніх дітей. Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
В той же час, відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовнодо-строкове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:
ОСОБА_7 неодноразово судимий, наразі відбуває покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року, за яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Личаківського районного суд м. Львова від 08.08.2019 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 16 червня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання 16 січня 2022 року.
Згідно наданої особової справи та зі змісту характеристики на засудженого слідує, що засуджений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 16 червня 2018 року.
З 19.06.2018 р. ОСОБА_7 тримався в Державній установі «Полтавський слідчий ізолятор». За час тримання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 04.04.2019 р. тримався в Державній установі «Львівський слідчий ізолятор». За час тримання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 02.01.2020 р. тримався в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». За час тримання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 20.01.2020 р. відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)». За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має.
Відповідно до витягу з протоколу засідання дисциплінарної комісії колонії №92 від 23.09.2020 року має одне заохочення подяку за сумлінну поведінку, ставлення до праці, виконання покладених обов`язків з додержання правил поведінки, встановлених КВК та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці (особова справа ас. 173).
Дотримується ввічливих та правомірних взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

До виконання передбаченим законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість, достатніх навичок для самостійного виконання робіт із самообслуговування не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не приймає участі у організації виховних заходів, що проводяться в установі, відвідує заплановані заходи реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», але не робить для себе належних висновків. Підтримує доброзичливі родинні зв`язки з дружиною шляхом телефонних розмов.

Рішенням дисциплінарної комісії установи від 05.02.2020 року ОСОБА_7 відмовлено як особі, яка не стає на шлях виправлення, в застосуванні змін умов тримання згідно ст. 100 ,101 КВК України після відбутуття 1/3 призначеного строку покарання.

Рішенням дисциплінарної комісії установи від 22.04.2020 року відмовлено як особі, яка не стає на шлях виправлення, в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82КК України після відбуття Ѕ призначеного строку покарання.

Має судові витрати на суму 5652 грн. 36 коп.

Також, з матеріалів особової справи вбачається, що відповідно до витягу з протоколу засідання комісії №40 питання про умовно-дострокове звільнення засудженого було предметом розгляду комісії та відповідно до рішення комісії від 02.12.2020 року йому було відмовлено, як особі, яка не довела свого виправлення (а.с. 183).

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних, що містяться у характеристиці та особовій справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не став на шлях виправлення.

Крім того, колегія суддів враховує , що ОСОБА_7 неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, протягом незначного проміжку часу продовжував свою злочинну діяльність та вчинив значну кількість епізодів крадіжок, має не відшкодовані завдані збитки та судові витрати, що в цілому підтверджує підвищену суспільну небезпеку та сталу антисоціальну поведінку засудженого ОСОБА_7 , направлену на вчинення умисних кримінально-караних діянь проти власності, та не свідчить про те, що він стає на шлях виправлення і перевиховання.

До того ж колегія суддів бере до уваги, що за час відбуття покарання, починаючи з 19.06.2018 року, засуджений має одне заохочення, комісією установи було тричі відмовлено у застосуванні до засудженого ст. ст. 100,101 КВК України, ст.ст. 81, 82 КК України, що не доводить його виправлення на краще.

Апеляційні доводи засудженого про те, що він працює та має заохочення, не спростовують правильність висновків суду щодо недоцільності умовно-дострокового звільнення засудженого, враховуючи вищенаведені дані про особу засудженого.

Посилання в апеляційній скарзі засудженого на дані щодо поведінки ОСОБА_7 , зокрема на те, що він визнав вину у повному обсязі, щиро розкаявся, викрадені речі повернув потерпілим ще на стадії досудового розслідування, має неповнолітніх дітей вже комплексно досліджені судом першої інстанції при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення, а підстав для надання їм іншої оцінки колегія суддів не вбачає.

З особової справи засудженого вбачається що шкода, завдана вчиненими засудженим злочинами та судові витрати, ним не відшкодовані.

Колегія суддів в даному випадку вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що він має виконавчі документи лише на суму судових витрат в сумі 1300 грн.

Засуджений та його родичі не позбавлені можливості, зокрема звернутися до державного виконавця або прокурора з клопотанням, про їх подальше звернення до суду першої інстанції з проханням видати дублікат виконавчого листа у справі.

Більш того засуджений вправі частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду потерпілій стороні і за відсутності виконавчого провадження, наприклад шляхом направлення грошового переказу за місцем проживання чи знаходження потерпілого.

Така поведінка засудженого, разом з іншими виключно позитивними відомостями, беззаперечно вказувала б на його виправлення та можливість застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення.

При цьому з особової справи вбачається, що засуджений отримував кошти, працював у колонії, а отже має матеріальну змогу відшкодувати завдану його злочинними діями шкоду.

Зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали та умовно-дострокового звільнення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року про залишення без задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді