Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

18 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 (далі прокурор) на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 квітня 2020 року у кримінальних провадженнях №0000068, 0000110 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, раніше судимого: 08.07.2019 року Володимирецьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, 10.12.2019 року ухвалою Володимирецького районного суду в Рівненській області було замінено засудженому ОСОБА_5 , несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт строком на 50 (п`ятдесят) годин,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.389, ч.2 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 ухилявся від покарання у виді громадських робіт та повторно викрав чуже майно при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_5 засуджений 08.07.2019 року вироком Володимирецьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. У зв`язку з несплатою штрафу, ухвалою Володимирецького районного суду в Рівненській області від 10.12.2019 року вказане покарання замінене покаранням у виді громадських робіт строком на 50 (п`ятдесят) годин.

Однак, будучи особою засудженою до покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний виконувати законне рішення суду у вигляді 50 годин громадських робіт, порушуючи порядок та умови відбування даного виду покарання будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт за ст.389 КК України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в період з 21.12.2019 по 05.02.2020 без і поважних причин не з`явився до Кідрівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області для виконання громадських робіт, не відпрацював 46 (сорок шість) годин з призначеного йому покарання, чим порушив порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в ухиленні засудженого від покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України.

Крім цього, 25.02.2020 приблизно о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , будучираніше судимим за вчинення злочину проти власності, перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_8 в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, із стола в кухонній кімнаті вищевказаного будинку здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Xiaomi redmi 7a gem dlue model: НОМЕР_1 , ІМЕI1: НОМЕР_2 », внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно майнову шкоду на суму 2999 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 квітня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки. Також ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки. У відповідності до ст.70 КК України остаточну міру покарання за сукупністю злочинів обрано шляхом поглинання менш суворої міри покарання більш суворою у вигляді обмеження волі строком 3 (три) роки. Остаточну міру покарання за сукупністю вироків ОСОБА_5 призначено у відповідності до ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Володимирецького районного суду від 08 липня 2019 року, у вигляді обмеження волі строком 3 (три) роки 5 (п`ять) днів На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із однорічним іспитовим строком та покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Також вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання:

- за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі;

- за ч.2 ст.185 КК України до 3 років обмеження волі.

Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворої міри покарання, більш суворою, просить призначити остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за попереднім вироком Володимирецького районного суду від 08 липня 2019 року, та за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 3 років 5 днів обмеження волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання обвинуваченому та звільнення його від відбування покарання. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання та у відповідності до вимог ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, що бере участь під час апеляційного розгляду, та обвинуваченого ОСОБА_5 , які повністю підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок з таких підстав.

Відповідно до ч.1,3 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Тобто, якщо судом апеляційної інстанції при перевірці законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення буде встановлено, що суд першої інстанції неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, то він вправі ухвалити новий вирок.

Рішення суду першої інстанції щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання за ч.2 ст.389, ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів, вважає помилковим та неналежно обґрунтованим виходячи з наступного.

Так, відповідно до абз.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. (із наступними змінами) №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в разі, коли особа засуджується до покарання, що належить відбувати реально, а за іншим вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

В порушення зазначених вимог закону після визначення остаточного покарання за сукупністю вироків та застосувавши положення ст.75 К України, суд своїм рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, фактично змінив судове рішення за попереднім вироком суду, відповідно до якого засуджений мав відбути реальну міру покарання у вигляді громадських робіт, тоді як відповідно до ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання та у відповідності до вимог ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.72 КК України, ст.ст.405, 407, 409, 413, 420КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 квітня 2020 року у кримінальних провадженнях №0000068, 0000110 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.389, ч.2 ст.185 КК України скасувати.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком 2 (два) роки.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком 3 (три) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України остаточну міру покарання, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворої міри покарання більш суворою, визначити у виді 3 років обмеження волі.

Остаточну міру покарання за сукупністю вироків ОСОБА_5 призначити у відповідності до ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Володимирецького районного суду від 08 липня 2019 року, у вигляді обмеження волі строком 3 (три) роки 5 (п`ять) днів.

В решті вирок залишити без змін.

Строк покарання обвинуваченого ОСОБА_5 рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3