Справа № 754/4886/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :

29.03.2021 року до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна.

Зі змісту заяви і додатків до неї вбачається, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кооперативне дачне товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить на праві власності ОСОБА_4 , з метою відшукання та вилучення 200 штук відео карт. 13.03.2021 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за вказаною адресою та в порушення вимог ухвали слідчого судді вилучено 208 відеокарт та боксів до них. Однак відео карти та інше обладнання, що вилучено у ОСОБА_4 в ході обшуку, було придбано ним 26.08.2020 року у законний спосіб та за власні кошти через інтернет-магазин, що підтверджується належними письмовими доказами. Незважаючи на вказане, вищевказане майно було визнано речовим доказом, а ухвалою слідчого судді від 22.03.2021 року на таке майно було накладено арешт з метою збереження речових доказів.

18.03.2021 року прокурору та слідчому в порядку ст.. 220 КПК України було направлено клопотання про виконання процесуальної дії щодо негайного повернення тимчасово вилученого майна особі, в якої воно було вилучено, при цьому до відома слідчого та прокурора доведено законність придбання ОСОБА_4 вилученого у нього майна. Незважаючи на вказане, слідчий виніс невмотивовану постанову про визнання вказаного майна речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки таке майно не є об`єктом кримінально протиправним дій та не набуто кримінально протиправним шляхом.

На підставі викладеного адвокат звертається до суду з даним клопотанням, в якому просить скасувати арешт майна, належного ОСОБА_4 , а саме: 31 бокс із відео картами (208 штук), накладеного на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи клопотання та просив його задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Вислухавши думку заявника, дослідивши письмові матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження за № 0000595 від 03.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У своєму клопотанні адвокат вказує про те, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кооперативне дачне товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить на праві власності ОСОБА_4 , з метою відшукання та вилучення 200 штук відео карт. 13.03.2021 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за вказаною адресою та в порушення вимог ухвали слідчого судді вилучено 208 відеокарт та боксів до них. Однак відео карти та інше обладнання, що вилучено у ОСОБА_4 в ході обшуку, було придбано ним 26.08.2020 року у законний спосіб та за власні кошти через інтернет-магазин, що підтверджується належними письмовими доказами. Незважаючи на вказане, вищевказане майно було визнано речовим доказом, а ухвалою слідчого судді від 22.03.2021 року на таке майно було накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

При цьому слідчий суддя зазначає, що позбавлений можливості перевірити доводи, викладені у клопотанні адвоката, та правомірність накладення арешту на майно, оскільки заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного у клопотанні, зокрема, ухвали слідчих суддів про проведення обшуку, про накладення арешту на майно, а слідчий суддя не має повноважень самостійно збирати відповідні докази.

З огляду на викладене вище, з урахуванням вимог діючого законодавства, слідчий суддя вважає, що підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 немає, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 171, 173, 174, 223, 303, 305-307, 309, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1