Ухвала

04 березня 2021 року
м. Київ
справа № 510/1563/18
провадження № 51 1092 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу та клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вироку Ренійського районного суду Одеської області від 16 січня 2019 року та ухвал Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року й Ренійського районного суду Одеської області від 28 січня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
вироком Ренійського районного суду Одеської області від 16 січня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, ОСОБА_5 засуджено за: ч. 2 ст. 186 КК України допокарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_5 визначено остаточне покарання увидіпозбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 28 січня 2019 року виправлено допущену у другому, третьому та четвертому абзацах резолютивної частини вироку Ренійського районного суду Одеської області від 16 січня 2019 року описку. Абзаци другий, третій та четвертий резолютивної частини вироку Ренійського районного суду Одеської області від 16 січня 2019 року викладено у наступній редакції:
« ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповіднодоч. 1 ст. 70 КК України шляхомпоглиненняменшсуворогопокараннябільшсуворим ОСОБА_5 визначити остаточне покарання увидіпозбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Ренійського районного суду Одеської області від 27 березня 2018 року, ОСОБА_5 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна».
Захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із постановленими стосовно ОСОБА_5 судовими рішеннями, звернувся до Суду з касаційною скаргою та клопотанням, в якому просить поновити йому строк на касаційне оскарження вироку Ренійського районного суду Одеської області від 16 січня 2019 року та ухвал Ренійського районного суду Одеської області від 28 січня 2019 року й Одеського апеляційного суду від

24 квітня 2019 року, зазначені рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження захисник зазначає про те, що касаційну скаргу засудженим не було подано своєчасно у зв`язку з тим, що про розгляд судом першої інстанції питання про виправлення описки йому не було відомо, в судове засідання не викликався, копії зазначеного судового рішення він не отримував. Також зазначає про те, що у зв`язку із неналежним виконанням обов`язків захисником ОСОБА_6 засуджений був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, тому, на його думку, є всі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних ним судових рішень.
Перевіривши касаційну скаргу, клопотання та додані до них матеріали, Суд уважає, що касаційна скарга захисника підлягає поверненню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, судові рішення стосовно ОСОБА_5 набрали законної сили 24 квітня 2019 року. Касаційна скарга захисником ОСОБА_4 на адресу Суду скерована 15 лютого 2021 року, тобто після закінчення визначеного законом строку касаційного оскарження.
Частиною 1 статті 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Доводи захисника про невручення засудженому копій вироку та ухвали Суд не бере до уваги, оскільки із долучених до касаційної скарги копій убачається, що вирок та ухвала засудженому направлялись на адресу ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», йому було відомо про результат розгляду його апеляційної скарги.

Посилання захисника на те, що засуджений не подав касаційну скаргу в межах строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції через неналежне здійснення захисту захисником ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не є тією обставиною, яка безпосередньо унеможливлювала вчинення засудженим зазначеної процесуальної дії у визначений законом строк, а тому не є поважною причиною для поновлення строку.
З урахуванням викладеного Суд уважає, що зазначені захисником ОСОБА_4 причини, на які він указує як на підстави для поновлення строку на подання касаційної скарги, не можуть бути визнані такими обставинами, які безпосередньо унеможливлювали вчинення ним зазначеної процесуальної дії у визначений законом строк, а тому не є поважними причинами для поновлення строку.
Такий висновок узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 квітня 2017 року № 5 - 440 кс (15) 16.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що після постановлення ухвали судом апеляційної інстанції минуло більше двох років.
Інших обставин, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк, захисником не наведено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вважає зазначені захисником причини пропуску процесуального строку поважними, тому клопотання до задоволення не підлягає.
Щодо доводів захисника, наведених в касаційній скарзі, про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 28 січня 2019 року, то вони також задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Положеннями ст. 424 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, зокрема, за ч. 2 цього Закону, ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, ухвала Ренійського районного суду Одеської області від 28 січня 2019 року в апеляційному порядку не переглядалась, тому не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. А отже, немає й передбачених законом підстав перевірити дотримання захисником строку на касаційне оскарження такої ухвали.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
З урахуванням викладеного Суд уважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_4 підлягає поверненню.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
ухвалив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вироку Ренійського районного суду Одеської області від 16 січня 2019 року, ухвали Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року й ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 28 січня 2019 року, а його касаційну скаргу повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3