Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 травня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000529 від 07 червня 2020 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинська Волинської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, інваліда ІІ групи, не судимого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, ?

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Зараховано до строку покарання ОСОБА_6 його попереднє ув`язнення за період з 07 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року включно, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Початок іспитового строку ухвалено обчислювати ОСОБА_6 з часу проголошення вироку, тобто з 21 грудня 2020 року.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 15 червня 2020 року на майно скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати у сумі 653 грн. 80 коп.
За вироком суду 07 червня 2020 року, приблизно о 01 год. 30 хв., ОСОБА_6 , маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, увійшов у приміщення магазину "Продукти 1185" ТОВ "АТБ-Маркет", що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Нововолинськ, проспект Дружби, буд.16, тримаючи в руках кухонний ніж. Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні торгового залу вищевказаного магазину, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном, не усвідомлюючи в повній мірі свої дії, підійшов до адміністратора торговельного залу ОСОБА_9 , та напав на нього, погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа, спрямуванням його в сторону потерпілого та словесних погрозах заподіяння тілесних ушкоджень, словесно пред`явив вимогу передати йому одну пляшку пива. ОСОБА_9 дані погрози сприйняв як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю та надав ОСОБА_6 доступ до торгівельних полиць лікеро-горілчаного відділу магазину. ОСОБА_6 підійшовши до торговельної полиці лікеро-горілчаного відділу магазину, заволодів однією пляшкою пива "Бочкове" торговельної марки "Перша приватна броварня", ємністю 2 літри, закупівельною вартістю 45,10 грн. та залишив приміщення магазину, не оплативши її вартість, внаслідок чого спричинив ТОВ "АТБ-Маркет" (ЄДРОПУ 30487219) майнову шкоду на вище вказану суму. Покинувши приміщення вищевказаного магазину, ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці, був зупинений працівником охорони вказаного магазину ОСОБА_10 , який висловив вимогу повернути викрадений товар, однак ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, з метою утримання вищевказаної пляшки пива, якою раніше незаконно заволодів, здійснив напад на ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, що проявилось у демонстрації ножа, спрямуванням його в сторону потерпілого та словесних погрозах вбивством у випадку протидії його злочинним посяганням та невиконанням вимог щодо надання можливості розпорядитися викраденим майном, які потерпілий сприйняв як реальні. Після цього, ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Зазначає, що судом не враховано належним чином зухвалу поведінку ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованого злочину, оскільки після здійснення нападу на потерпілого ОСОБА_9 та заволодіння пляшкою пива, вийшовши з магазину, при спробі іншого потерпілого ОСОБА_10 припинити злочинні дії обвинуваченого, останній також почав погрожувати йому ножем. До того ж обвинувачений під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Вказує, що наведені у вироку суду обставини на обґрунтованість підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, зокрема, вік, наявність інвалідності II групи, на думку прокурора, не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, а, навпаки, характеризують його як суспільно-небезпечну особу, у якої наявні психічні захворювання, що становлять загрозу для оточуючих.
Покликаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03 червня 2005 року вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачений п.1 ч.1 ст.94 КК України, внаслідок його помилкового ототожнення з примусовим лікуванням, передбаченим ст. 96 КК України, а як наслідок і підстав їх застосування. Також, на думку прокурора, судом помилково не віднесено до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , його психічний стан.
Просить вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У порядку ст. 93 КК України застосувати до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Визнати пом`якшуючою покарання за ч.1 ст. 187 КК України обставиною вчинення ОСОБА_6 злочину у стані обмеженої осудності. В решті вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ч.4 ст. 12 КК України (на час інкримінованих дій) є тяжким злочином, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не працює, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Судом враховано і те, що ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованих йому дій перебував в стані обмеженої осудності, та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість і необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений частиною санкції статті за інкримінований йому злочин.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням судом першої інстанції в достатній мірі були враховані вимоги ст. 75 КК України, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього, що на переконання суду буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого ним злочину та особою винного.
Свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, суд мотивував врахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, його вік, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, взявши до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та сім`ю, є інвалідом ІІ групи, хворіє, незначну вартість та обсяг викраденого, що злочином вчиненим ОСОБА_6 тяжких наслідків не настало. Не залишено без оцінки суду і думку директора магазину "Продукти 1185" ТОВ "АТБ-Маркет", який враховуючи повне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, просив призначити останньому покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням відповідного іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

За наведенного, порушуючи у апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на думку колегії суддів, прокурор не навів переконливих мотивів на підтвердження викладених ним доводів.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, зокрема, безпідставного застосування ст.75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими у даному конкретному випадку.

Що стосується доводів прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, то на думку колегії суддів, вони є непереконливими.

В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно періодично проходить стаціонарне лікування у психіатричній лікарні, що підтверджується і долученими захисником до матеріалів кримінального провадження випискою-епікрізом із історії хвороби № 745 та довідкою № 2677/2-43.21 від 27 квітня 2021 року КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради щодо перебування ОСОБА_6 на лікуванні в період з 05 березня 2021 року по 26 березня 2021 року та з 05 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року, відповідно, що не заперечив і сам обвинувачений, який під час апеляційного розгляду також перебував на лікуванні у психіатричній лікарні і приймав участь у розгляді кримінального провадження у режимі відеоконференції.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції стороною обвинувачення в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами кримінального провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, якіб були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :
Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000529 від 07 червня 2020 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3