Номер провадження: 11-сс/813/745/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000193 від 16.11.2020 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, працюючого майстром-приймальником на СТО у ПП «ФОП ОСОБА_9 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 26.06.2020 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 345 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 22 дня;
- на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності: Шевченківським районним судом м. Києва у кримінальному провадженні №0001376 від 03.02.2017 року за ч. 3 ст. 289 КК України; Вінницьким міським судом Вінницької області у кримінальному провадженні №0001568 від 20.04.2018 року за ч. 2 ст. 289 КК України ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.199, ч.2 ст.289 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування у кримінальному проваджені №0000193 від 16.11.2020 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано, відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23:00 год. до 06:00 год. наступної доби, строком до 27.06.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000193 від 16.11.2020 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 289 КК України, за таких обставин.

У листопаді 2020 року, ОСОБА_8 , маючи стійку життєву позицію, спрямовану на заняття протиправною діяльністю, залучив до вчинення кримінального правопорушення раніше знайомого йому ОСОБА_10 , які, діючи за попередньою змовою при невстановлених слідством обставинах, набували підроблені гроші національної валюти України, які мали суттєву схожість за формою, розміром кольором й іншими основними реквізитами, притаманним банкнотам Національного банку України, що при звичайних умовах ускладнювало виявлення підробки і створювало можливість перебування зазначених купюр у легальному обігу з метою подальшого їх збуту шляхом придбання транспортних засобів.
Готуючись до вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , заздалегідь будучи обізнаними щодо наявності ознак підробки, при невстановлених слідством обставинах набували підроблені гроші національної валюти України у виді банкнот які мали суттєву схожість за формою, розміром кольором й іншими основними реквізитами, притаманним банкнотам Національного банку України, що при звичайних умовах ускладнювало виявлення підробки і створювало можливість перебування зазначених купюр у легальному обігу.
З метою подальшого збуту підробленої національної валюти, на території м. Одеси та Одеської області, шляхом введення в оману громадян та заволодіння належним їм майном, ОСОБА_8 , в Інтернет мережі підшукував виставлені на продаж автомобілі із іноземною реєстрацією, після чого, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , який виступав у ролі покупця транспортного засобу, керуючись прямим умислом направленим на збут завідомо підробленої купюри, достовірно будучи обізнаними про те, що купюри є підробленими, та введення в оману громадян з метою заволодіння належним їм майном, а саме незаконним заволодінням транспортного засобу, під час укладання угоди, розраховувались з продавцем автомобіля підробленими купюрами національної валюти України.
Крім того, в листопаді 2020 року, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою подальшого збуту підробленої національної валюти України, на території м. Одеси та Одеської області відшукали Інтернет мережі опубліковане ОСОБА_11 , оголошення про продаж автомобілю «Volkswagen Golf» 1.9 TDI, литовської реєстрації, державний знак НОМЕР_1 він код- НОМЕР_2 , за ціною 3200 доларів США.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , 15.11.2020 року, приблизно о 16 год. 00 хв., більш точний час слідством не встановлено, в невстановленому досудовим слідством місці, діючі за попередньою змовою із ОСОБА_8 , з метою подальшого збуту підроблених грошових купюр Національного банку України, отримав від ОСОБА_8 , підроблені грошові купюри національної валюти України, у загальній сумі 87000 гривень, тим самим придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту, якими в подальшому 15.11.2020 року, розрахувався при купівлі автомобіля «Volkswagen Golf» 1.9 TDI, литовської реєстрації, державний знак НОМЕР_1 він код- НОМЕР_2 .
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/116-21/1574-ТД від 02.02.2021 року, банкноти номіналом 500 гривень серійними номерами: БК 4845479 у кількості 22 шт.; ВА 3239924 у кількості 17 шт.; ВА 9394322 у кількості 24 шт.; КБ 9478445 у кількості 21 шт.; БК 4579484 у кількості 22 шт.; АВ 2492339 у кількості 30 шт.; БК 4975484 у кількості 17 шт.; АВ 9239324 у кількості 21 шт., за своїми характеристиками не відповідають грошовим знакам аналогічного номіналу та зразкам, які випущені в офіційній обіг Національним банком України. Всі зображення на банкнотах номіналом 500 гривень серійними номерами: БК 4845479 у кількості 22 шт.; ВА 3239924 у кількості 17 шт.; ВА 9394322 у кількості 24 шт.; КБ 9478445 у кількості 21 шт.; БК 4579484 у кількості 22 шт.; АВ 2492339 у кількості 30 шт.; БК 4975484 у кількості 17 шт.; АВ 9239324 у кількості 21 шт., нанесені за допомогою кольорового друкуючого пристрою із струменевим способом друку.
Окрім цього, 15.11.2020 року, близько о 13 годин 45 хвилин, більш точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_10 , діючи відповідно до спільно розробленого плану з ОСОБА_8 , у телефонній розмові домовились з продавцем про зустріч 15.11.2020 року, поблизу кафе-бару «Добра Хата», розташованого на 401 км. автодороги «Київ-Одеса», поблизу села Знам`янка, Іванівського району, Одеської області, для огляду автомобіля та подальшого його придбання.
ОСОБА_10 , 15.11.2020 року, на автомобілі «Skoda Octavia», сірого кольору, під керуванням ОСОБА_8 , близько о 16 год. 30 хв., більш точний час досудовим слідством не встановлено, приїхали до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого на 401 км. автодороги «Київ-Одеса», поблизу села Знам`янка, Іванівського району, Одеської області. ОСОБА_10 , згідно відведеної йому ролі, виступаючи у ролі покупця, шляхом оману розрахувався з продавцем ОСОБА_11 , за автомобіль «Volkswagen Golf» 1.9 TDI, литовської реєстрації, державний знак НОМЕР_1 , підробленими грошовими купюрами національної валюти України, у вигляді банкнот номіналом 500 гривень Національного банку України, у загальній сумі 87000 гривень, ринкова вартість якого на 15.11.2020, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/116-21/4818-АВ від 19.03.2021 року, складала 58155 гривень.
Будучи введеним в оману, ОСОБА_11 , отримавши підроблені грошові купюри виручені від продажу свого вище вказаного автомобіля, передав ключі та копії документів на автомобіль ОСОБА_10 , після чого останній, діючі відповідно розробленого плану з ОСОБА_8 , на вказаному автомобілі «Volkswagen Golf» 1.9 TDI, литовської реєстрації, державний знак НОМЕР_1 , з місця пригоди зник, розпорядившись автомобілем на свій розсуд передав у власність та користування ОСОБА_8 , в результаті чого ОСОБА_11 , завдана матеріальна шкода на загальну суму 58155 гривень.
16.11.2020 року відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193.
27.04.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.199, ч.2 ст.289 КК України.
27.04.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування в рамках кримінального провадження №0000193 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано, відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23:00 год. до 06:00 год. наступної доби, строком до 27.06.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Обґрунтовуючи рішення про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного слідчий суддя послався на існування ризиків: можливих спроб переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду та спроб незаконного впливу на учасників кримінального провадження. Одночасно слідчий суддя визнав недоведеними доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави. Прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту не здатний в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим такий запобіжний захід не є співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити інкримінований йому злочин.
Одночасно слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прийшов до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, що свідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: заявою ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення від 15.11.2020 року, висновком експерта №СЕ-19/116-21/1574-ТД від 02.02.2021 року, протоколом допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 03.12.2020 року, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2021 року, протоколом огляду місця події від 04.12.2020 року, протоколами обшуку від 27.04.2021 року; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, слугують підставами для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що підозрюваний офіційно працевлаштований, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, та визнав, що прокурором та слідчим не наведена неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Одночасно, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.
Щодо доводів прокурора про існування потреби у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційним судом встановлено таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема те, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В обґрунтування доведеності існування ризиків ухилення від органу досудового розслідування та вчинення підозрюваним нового злочину, прокурор послався на те, що підозрюваний ОСОБА_8 притягується до відповідальності Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст.289 КК України та Шевченківським районним судом м. Києва за ч.3 ст.289 КК України.
Апеляційний суд визнає вказані доводи прокурора безпідставними з огляду на те, що на теперішній час остаточне рішення в зазначених кримінальних провадженнях районним судом не прийнято, а тому з огляду на презумпцію невинуватості, передбаченої основним законом України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, існування відносно підозрюваного іншого кримінального провадження за його обвинуваченням, не може слугувати безумовною або вирішальною обставиною, яка обумовлює необхідність обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні.
За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, проживає в м. Одесі, офіційно працевлаштований, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає та прокурором не доведено.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням лише на тяжкість обвинувачення, за відсутністю порушень підозрюваним умов перебування під домашнім арештом, не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, в кримінальному провадженні №0000193 від 16.11.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4