Провадження № 1-кс/947/9303/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2021року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси Федулеєва Ю.О., при секретарі судового засідання Устрой Н.В., за участю прокурора Антощука Є.М., захисника підозрюваної адвоката Стоянова М.М., підозрюваної ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області Карпова М.В., яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури Антощуком Є.М., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000389 від 01.04.2020 року відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Добровеличківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, заміжньої, не працюючої, раніше не судимої, на даний час притягується до кримінальної відповідальності Печерським районним судом м. Києва за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та Приморським районним судом м. Одеси, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 362 КК України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий виклад фактичних обставин даного кримінального провадження та правової позиції сторони обвинувачення в частині обґрунтованості поданого клопотання.

1. Згідно поданого клопотання, на початку січня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому місці, вступила з ОСОБА_2 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами в попередню змову, направлену на пособництво цим особам у заволодінні чужим майном шляхом обману та несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, зберігається на носіях такої інформації, особою, яка має право доступу до неї, за попередньою змовою групою осіб, належним померлому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме квартирою АДРЕСА_3 , шляхом.

2. При цьому, ОСОБА_1 , з метою сприяння вчиненню злочину

ОСОБА_2 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи право доступу до інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, погодилась вчинити несанкціоновану зміну інформації щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3 .

3. Так, ОСОБА_1 , займаючи посаду приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу та будучи наділеною відповідними повноваженнями державного реєстратора, зобов`язана діяти добросовісно, обгрунтовано, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки їй було надано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та в спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

4. Проте, 09.01.2020 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В., перебуваючи в офісі за адресою: АДРЕСА_4 , маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діючи всупереч вимог ст. ст. 10, 18, 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, із порушенням вищевказаних норм законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, за відсутності вичерпних правових підстав незаконно здійснила дії пов`язані зі зміною інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, а саме, на підставі заяви невстановленої особа, яка представилась мешканцем АРК Крим ОСОБА_4 , діючи згідно довіреності від 24.12.2019 бланк серія НОМЕР_1 від імені ОСОБА_5 , о 08:56 прийняла рішення та несанкціоновано внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис) про відкриття розділу, щодо реєстрації права власності, на неіснуючий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

5. Надалі, у 16.01.2020 о 07:22 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В., перебуваючи в офісі за адресою: АДРЕСА_4 , маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримав інформацію про наявність у ОСОБА_5 фінансової заборгованості перед банківською установою та розуміючи неможливість реєстрації не неї права власності на об`єкти нерухомості, безпідставна змінила інформацію, викладену в заяві від 09.01.2020 від імені ОСОБА_5 на проведення реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 та змінила заявницю на ОСОБА_2 , від імені якого діяла невстановлена слідством особа, яка представилась мешканцем АРК Крим ОСОБА_4 на підставі довіреності від 14.01.2020 бланк серія НОМЕР_2 .

6. Цього ж дня, 16.01.2020 о 07:22 перебуваючи за адресою:

АДРЕСА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округ ОСОБА_1 , продовжуючи свій злочинний умисел, за відсутності вичерпних правових підстав, незаконно здійснила дії пов`язані зі несанкціонованою зміною інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, а саме, несанкціоновано внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис) про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 .

7. При цьому реєстрація права власності за ОСОБА_2 здійснена

приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округ Дишлева Т.В.

на підставі заяви невстановленої особа, яка представилась мешканцем АРК Крим ОСОБА_4 , діючи згідно довіреності від 14.01.2020 бланк серія НОМЕР_2 від імені ОСОБА_2 , підроблених висновку технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна від 27.12.2019 за № 01197 та технічного паспорту від 27.12.2019 від імені ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», всупереч вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без будь-якого документа, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом та/або рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність на неіснуючий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), як на такий, що не підлягає прийняттю в експлуатацію, так як вказаний будинок нібито було збудовано до 5 серпня 1992 року.

8. Після чого, 17.01.2021 07:39 перебуваючи за адресою:

АДРЕСА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округ Дишлева Т.В., продовжуючи свій злочинний умисел, сприяючи ОСОБА_2 та іншим невстановленим особам у заволодінні чужим майном, за відсутності вичерпних правових підстав, незаконно здійснила дії пов`язані зі зміною інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, а саме, о прийняла рішення №50684648 та несанкціоновано внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис), на підставі заяви невстановленої особа, яка представилась мешканцем АРК Крим ОСОБА_4 , діючи згідно довіреності від 14.01.2020 бланк серія НОМЕР_2 від імені ОСОБА_2 , підробленого висновку від 16.01.2020 № 01210 щодо можливості використання об`єкта нерухомого майна неіснуючого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 у якості квартири за адресою: АДРЕСА_3 та підробленого технічного паспорту від 16.01.2020 від імені ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», які ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» не виготовляло.

9. Своїми умисними діями, які виразились у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В. сприяла ОСОБА_2 та іншим невстановленим особам у заволодінні шляхом обману квартирою АДРЕСА_3 , яка при житті належала на праві приватної власності померлому ОСОБА_3 та відповідно до ст. ст. 335, 1277 ЦК України повинна є відумерлою спадщиною, що повинна була перейти у власності територіальної громади м. Одеси, чим завдала Одеській міській раді майнову шкоду у розмірі 693 тис. 031 грн., що перевищує 600 неподаткових мінімумів доходів громадян та є особливо великим розміром.

10. Подане стороною обвинувачення клопотання обґрунтовується:

- наявністю обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

- наявністю в рамках даного кримінального провадження ризиків у вигляді можливого переховування ОСОБА_1 від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); знищення, приховання або спотворення останньою речей та документів, які мають значення для даного кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконного впливу на свідків в рамках даного кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України; вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

- не можливістю досягнення мети застосування запобіжного заходу шляхом застосування іншого, аніж тримання під вартою запобіжного заходу.

2. Позиції учасників судового засідання.

11. Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, вважаючи таке клопотання в достатній мірі обґрунтованим та вмотивованим, оскільки в рамках такого кримінального провадження дійсно наявні: (1) обґрунтована підозра; (2) ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, про які було зазначено у клопотанні; а (3) досягнення мети запобіжного заходу можливе лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

12. Позиція захисника підозрюваної в судовому засіданні зводилася до (1) відсутності в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_1 інкримінованих їй кримінальних правопорушень; (2) недоведеності існування в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які в своєму клопотанні посилається сторона обвинувачення; (3) недоведеності стороною обвинувачення не можливості досягнення мети запобіжного заходу, шляхом застосування іншого, аніж тримання під вартою запобіжного заходу, якщо слідчий суддя все ж прийде до переконання про наявність в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України; (4) неврахуванні стороною обвинувачення характеризуючих ОСОБА_1 матеріалів.

13. Підозрювана в судовому засіданні в повній мірі підтримала думку свого захисника, вважаючи подане стороною обвинувачення клопотання необґрунтованим та невмотивованим.

3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні питання міри запобіжного заходу.

14. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

15. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

16. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України).

17. Практика Європейського суду з прав людини:

- п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Марченко проти України», відповідно до якого тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- п. 58 рішення ЄСПЛ у справі (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови»), згідно яким ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню;

- п. 106 рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії», п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», якими ЄСПЛ встановлено, що однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня;

- рішення у справі «Смирнова проти Росії», відповідно до якого існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними»;

- рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії», відповідно до якого в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів;

- рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», згідно якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

18. Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу (ч. 1 ст. 179 КПК України).

4. Висновки слідчого судді.

4.1. Щодо наявності в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

19. Як вбачається з матеріалів клопотання, 07.07.2021 відносно ОСОБА_1 складено письмове повідомлення про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: (1) ч. 3 ст. 362 КК України, за кваліфікуючими ознаками: несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, зберігається на носіях такої інформації, особою, яка має право доступу до неї, за попередньою змовою групою осіб та повторно; (2) ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки в особливо великих розмірах.

20. В підтвердження обґрунтованості підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_1 зазначених кримінальних правопорушень сторона обвинувачення посилається на: (1) протоколи допитів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; (2) матеріали тимчасових доступів до речей і документів, які перебували у володінні приватного нотаріуса ОСОБА_1 , приватного нотаріуса ОСОБА_8 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, які здійснено в ході проведення досудового розслідування; (3) висновки судової оціночно-будівельної експертизи; (4) матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій; (5) інші докази в їх сукупності.

21. При вирішенні даного питання слідчий суддя враховує, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

22. З огляду на викладене, беручи до уваги наявні у слідчого судді матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey), слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_1 інкримінованих останній кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

23. При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

4.2. Щодо доведеності наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

24. Як було зазначено, правова позиція сторони обвинувачення зводиться до існування в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (п. 10 даної ухвали), з огляду на що слідчий суддя послідовно буде надавати власну правову оцінку таким доводам на предмет їх обґрунтованості.

А. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду:

25. Отже, що стосується ризику можливого переховування ОСОБА_1 від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), слідчий суддя вважає, що дійсно, вказаний ризик в рамках даного кримінального провадження наявний, й існування такого ризику обумовлюється тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній у випадку подальшого доведення її вини у вчиненні інкримінованих останній кримінальних правопорушень у встановленому законом порядку, чого не може не усвідомлювати підозрювана.

26. Між тим, вирішуючи питання ступеня реальності настання такого ризику, слідчий суддя враховує характеризуючі ОСОБА_1 матеріали, відповідно до яких остання: (1) являється одруженою особою; (2) має постійне місце проживання; (3) являється особою, раніше не судимою; (4) має вищу освіту.

27. Крім того, слідчий суддя враховує посилання сторони обвинувачення на факт притягнення на теперішній час ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності Печерським районним судом м. Києва, а також Приморським районним судом м. Одеси, в аспекті чого слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не було в ході судового розгляду повідомлено/доведено допущення останньою негативної процесуальної поведінки в рамках відповідних кримінальних проваджень.

28. Відтак, попри те, що на думку слідчого судді існування такого ризику (переховування від органів досудового розслідування та суду) не можливо виключити в рамках даного кримінального провадження, все ж слідчий суддя вважає, що реальний ступінь його настання в рамках такого кримінального провадження мінімальний.

Б. Ризик можливого знищення, приховання або спотворення речей та документів, які маються значення для даного кримінального провадження:

29. Вирішуючи питання обґрунтованості доводів сторони обвинувачення в частині існування наведеного ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує: (1) час, протягом якого в рамках даного кримінального провадження здійснюється досудове розслідування; (2) специфіку інкримінованих ОСОБА_1 кримінальних правопорушень; (3) процесуальну поведінку ОСОБА_1 в рамках даного кримінального провадження; (4) конкретизацію доводів сторони обвинувачення в частині конкретних речей та документів, відносно яких вказані дії можуть бути здійснені підозрюваною.

30. Відтак, даючи відповідь на питання (1) щодо строку досудового розслідування, слідчий суддя враховує, що з моменту відкриття кримінального провадження по момент розгляду питання міри запобіжного заходу минуло більше 1 (одного року), протягом якого в рамках такого кримінального провадження проводилися низка процесуальних дій, що підтверджується долученими до такого клопотання матеріалами. При цьому, визнавши зібрані матеріали кримінального провадження достатніми для складання та письмового повідомлення про підозру ОСОБА_1 , сторона обвинувачення вказані дії здійснили, не зазначаючи при цьому, що для такого процесуального рішення не достатньо будь-яких речей чи документів.

31. Даючи відповідь на питання (2, 3, 4) слідчий суддя враховує, що інкриміновані ОСОБА_1 кримінальні правопорушення, з огляду на фактичні обставини такого кримінального провадження, а також матеріали, які були долучені в рамках даного кримінального провадження не можуть свідчити про недостатність будь-яких матеріалів, які не повинен самостійно відшукувати слідчий суддя, й відносно яких можливий був би незаконний вплив з боку підозрюваної. Натомість, процесуальна поведінка останньої, яка в рамках даного кримінального провадження до будь-якого роду дій, які б могли реально підтверджувати настання такого ризику не здійснювала, лише підтверджують обґрунтованість доводів слідчого судді. Відтак, оскільки подане клопотання не містить конкретизованих відомостей в частині реальних речей та документів, знищити, приховати або спотворити які може ОСОБА_1 , слідчий суддя вважає, що існування такого ризику обґрунтовується стороною обвинувачення винятково припущеннями, не підтвердженими відповідними матеріалами, якими слідчий суддя не може обґрунтовувати власні процесуальні рішення.

В. Ризик незаконного впливу на свідків в рамках даного кримінального провадження.

32. Вирішуючи дане питання, слідчий суддя знову ж таки враховує: (1) конкретизацію доводів сторони обвинувачення в частині відповідних свідків, а також наявність матеріалів, якими доводи незаконного впливу підтверджуються; (2) відомості, які такі особи можуть повідомити; (3) процесуальну поведінку підозрюваної.

33. Виходячи з наведеного, слідчий суддя зазначає, (1) що подане клопотання не містить відомостей в частині конкретних свідків, відносно яких ОСОБА_1 може здійснити незаконний вплив, натомість доводи сторони обвинувачення в цій частині в переважній мірі ґрунтуються посиланнями на свідків, які лише можуть бути встановлені. Матеріали, якими б існування такого ризику підтверджувалося стороною обвинувачення слідчому судді надано не було. Натомість сама сторона обвинувачення зазначає, що встановлені в рамках даного кримінального провадження свідки вже допитані, а їх показання зафіксовані, при цьому такі особи повідомлялися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів перед їх фактичним наданням. Крім того, у випадку дійсного побоювання з приводу можливого незаконного впливу на таких осіб, сторона обвинувачення мала б процесуальну можливість забезпечити застосування відносно таких осіб заходів безпеки, забезпечити проведення допиту таких осіб в порядку ст. 225 КПК України, чого в рамках даного кримінального провадження здійснено не було.

34. (2) Будь-які доводи сторони обвинувачення в частині інформації, яку на теперішній час ще не встановлені свідки можуть повідомити в поданому клопотанні відсутні, що також свідчить про необґрунтованість таких доводів сторони обвинувачення. (3) Знову ж таки, процесуальна поведінка ОСОБА_1 в рамках даного кримінального провадження, за відсутності доведення протилежного, в сукупності з наведеним вище, спростовує існування такого ризику.

Г. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

35. Доводи сторони обвинувачення щодо існування даного ризику позбавлені не лише належної конкретизації, що робить такі доводи в значній мірі абстрактними, але й логічного зв`язку між обставинами даного кримінального провадження, відведеною роллю ОСОБА_1 , а також ймовірною причетністю інших осіб.

36. При цьому, слідчий суддя не може визнати обґрунтованим доводи сторони обвинувачення в тій частині, що ОСОБА_1 може повідомити про відомі їй фактичні обставини даного кримінального провадження, які можуть спричинити шкоду кримінальному провадженню, оскільки: (1) за вказані дії передбачена кримінальна відповідальність; (2) сторона обвинувачення, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 221 КПК України має право заборонити ознайомлення з тими матеріалами, ознайомлення з якими на відповідній стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

37. При цьому, знову ж таки, в рамках даного кримінального провадження до повідомлення ОСОБА_1 про підозру здійснювалася низка процесуальних дій, в тому числі з залучення широкого кола осіб, а відтак, враховуючи доводи сторони обвинувачення щодо можливої причетності й інших осіб до ймовірних кримінально-протиправних дій, цілком логічно, що такі особи (які можуть бути причетними до їх вчинення) обізнані про наявність такого кримінального провадження.

38. Викладені обставини свідчать про необґрунтованість вказаних посилань сторони обвинувачення, а відтак, про не доведення такого ризику.

Д. Ризик можливого вчинення іншого кримінального провадження.

39. Не зважаючи на те, що існування такого ризику стороною обвинувачення будь-яким чином не обґрунтовується, слідчий суддя не може не надати правову оцінку доводам щодо наявності вказаного ризику, в тому числі з огляду на встановлені слідчим суддею відомості.

40. Так, при вирішенні питання існування зазначеного ризику (вчинення іншого кримінального правопорушення) слідчий суддя враховує, що ОСОБА_1 являється особою, яка раніше не судима. Слідчим суддею встановлено, що дійсно, на теперішній час ОСОБА_1 притягується до кримінальної відповідальності Печерським районним судом м. Києва та Приморським районним судом м. Одеси, між тим відомостей про те, шо в рамках відповідних кримінальних проваджень ухвалені кінцеві процесуальні рішення у слідчого судді відсутні. Натомість сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності будь-яких правових наслідків, які б мали значення при оцінці наявності наведеного ризику не має, інакше б існування презумпції невинуватості зводилося б нанівець.

41. За таких обставин, оскільки будь-яких обставин, матеріалів, з огляду на які слідчий суддя могла б прийти до переконання про наявність вказаного ризику стороною обвинувачення надано не було, слідчий суддя, з огляду на викладене, приходить до переконання про недоведеність існування такого ризику.

4.3. Вирішення питання можливості застосування в рамках даного кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу.

42. Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

43. При цьому, ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України. Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

44. Як вбачається з поданого стороною обвинувачення клопотання, обґрунтування не можливості забезпечення мети застосування запобіжного заходу шляхом застосування іншого, більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу обґрунтовувалося стороною обвинувачення посиланням на наявні, на думку сторони обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

45. Разом з тим, слідчим суддею відповідним доводам в цій частині сторони обвинувачення була надана відповідна правова оцінка, з огляду на що, слідчим суддею було встановлено існування винятково ризику можливого переховування ОСОБА_1 від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), ступінь реальності настання якого, між тим, слідчим суддею був встановлений як мінімальний.

46. Відтак, з огляду на існування такого ризику в сукупності з наявністю в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, а також характеризуючих даних останньої, її процесуальної поведінки в рамках даного кримінального провадження, й повинна визначатися відповідна міра запобіжного заходу.

47. В аспекті даного питання слідчим суддею враховуються наявні у арсеналі слідчого судді та сторони обвинувачення процесуальні можливості, з використанням яких може бути гарантована подальша належна процесуальна поведінка підозрюваної особи, а саме: (1) зобов`язання прибувати за першою вимогою; (2) зобов`язання повідомляти про зміну свого місця проживання; (3) зобов`язання здачі документів, які дають можливість залишити межі території України.

48. Більше того, слідчий суддя не може не врахувати наслідки допущення протиправної процесуальної поведінки з боку ОСОБА_1 , які не можуть не бути відомі останній, й які слідчим суддею додатково будуть роз`яснені при застосуванні відповідної міри запобіжного заходу.

49. Відтак, викладені обставини у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість доводів сторони обвинувачення в частині необхідності застосування відносно ОСОБА_1 виняткової міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на думку слідчого судді, мета дії запобіжного заходу, а саме (1) належна процесуальна поведінка підозрюваної, а також (2) унеможливлення настання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України може бути в повній мірі забезпечена шляхом застосування відносно ОСОБА_1 міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на останню відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

50. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-179, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області Карпова М.В., яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури Антощуком Є.М., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000389 від 01.04.2020 року відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_1 строком до 07.09.2021 року, в межах строку досудового розслідування, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, у разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області Карпова М.В.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Федулеєва Ю. О.