Номер провадження: 11-сс/813/1174/19
Номер справи місцевого суду: 502/1244/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 к.

прокурора ОСОБА_7

представників власників майна: СОК «Троянда» - директора ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 , СВК «ЛАД-АГРО» ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги директора СВК «ЛАД-АГРО» ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах СОК «Троянда», прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 27.06.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000369 від 19.06.2019 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області про арешт майна в кримінальному провадженні №0000369 від 19.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучені 19.06.2019 року під час проведення огляду місця події речі, а саме: врожай пшениці в кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів, з яких 85220 (вісімдесят п`ять тисяч двісті двадцять) кілограмів складає пшениця 2-го класу та 42660 (сорок дві тисячі шістсот шістдесят) без певного класу із забороною будь-яким особам користуватись та розпоряджатись вищевказаним майном, з переданням на зберігання в Товариство з обмеженою відповідальністю «Краншип».
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, директор СВК «ЛАД-АГРО» ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_12 в інтересах СОК «Троянда», прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких:

- директор СВК «ЛАД-АГРО» ОСОБА_11 просить змінити ухвалу районного суду в частині визначення зберігача майна з ТОВ «Краншип» на СВК «ЛАД-АГРО», посилаючись на неповноту судового розгляду. Стверджує, що ТОВ «Краншип», якому передано вилучене майно на зберігання, є зацікавленою особою, оскільки це товариство безпосередньо брало участь у вивезенні врожаю з полів СВК «Лад-Агро»;

- адвокат ОСОБА_12 в інтересах СОК «Троянда» просить скасувати ухвалу слідчого судді та зобов`язати слідчого негайно повернути вилучене майно, посилаючись на те, що воно належить саме СОК «Троянда», а матеріалами кримінального провадження не доведено існування обставин, які б надавали підстави для заборони або обмеження користування власником належним йому майном;

- прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою накласти арешт на тимчасово вилучені 19.06.2019 року під час проведення огляду місця події речі, а саме: врожай пшениці в кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів, з яких 85220 (вісімдесят п`ять тисяч двісті двадцять) кілограмів складає пшениця 2-го класу та 42660 (сорок дві тисячі шістсот шістдесят) без певного класу із забороною будь-яким особам користуватись та розпоряджатись вищевказаними речами, з передачею на зберігання СВК «Лад-Агро», посилаючись на те, що слідчий суддя поклавши обов`язок виконання ухвали про накладення арешту на слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , не врахував, що останній не в змозі виконати ухвалу з огляду не те, що витрати, пов`язані з кримінальним провадженням не передбачають переміщення речових доказів з одного підприємства до іншого.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг СОК «Троянда» та СВК «ЛАД-АГРО»; представників СВК «ЛАД-АГРО» та СОК «Троянда», які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити та заперечували проти апеляційних скарг інших учасників процесу; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги в інтересах осіб, які не мають в кримінальному провадженні процесуального статусу, апеляційний суд виходить з наступного.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

З матеріалів судового провадження на апеляційних скарг убачається, що упродовж 2019 року юридичні особи, в інтересах яких подані апеляційні скарги, здійснювали виробництво сільгосппродукції на орендованих земельних ділянках, які належать фізичним особам, відносно чого представниками юридичних осіб надані копії відповідних документів. Прокурор не спростував доводів представників юридичних осіб про те, що вказані підприємства мали відношення до виробництва сільгосппродукції на вказаних земельних ділянках.
Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, СОК «Троянда» та СВК «ЛАД-АГРО», в інтересах яких подані апеляційній скарги, є такими, які можуть звернутись з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, оскільки відповідно до матеріалів справи ці юридичні особи можуть бути власниками зернових культур, які вилучені органом досудового розслідування під час огляду.

Розглядаючи доводи апеляційних скарг про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що на час апеляційного розгляду, в кримінальному провадженні про підозру не повідомлено жодній особі.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, прийняв його до розгляду та ухвалив передчасне рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим.

Так, обґрунтовуючи клопотання про необхідність накладення арешту, слідчий послався на те, що застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення у виді арешту майна необхідне з метою збереження речових доказів, що в повній мірі відповідатиме потребам досудового розслідування.
Разом з цим, в клопотанні відсутнє мотивування за якими критеріями вилучені зернові культури підпадають під речі, які могли бути вилучені під час огляду та на які може бути накладено арешт в рамках даного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ст..356 КК України.
Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на зернові культури, без встановлення належності цього майна, можливості подальшого безпечного його зберігання, що може призвести до його втрати, або псування. В клопотанні відсутні повні відомості щодо сорту та інших ознак вилученої пшениці, а також дані, за наявності яких можна було б ідентифікувати майно (зернові культури).
За версією органу досудового розслідування, вилучене майно має відношення до справи, але апеляційний суд звертає увагу, що без його ідентифікації в клопотанні про накладення арешту на майно та в ухвалі суду про накладення арешту, в подальшому існує великий ризик визнання цих доказів недопустимими, що в свою чергу не буде слугувати досягненню мети досудового розслідування, що також може потягнути шкідливі наслідки для власника, який на сьогоднішній день слідством не встановлений.
В свою чергу, апеляційний суд, позбавлений можливості встановити власника майна, оскільки до компетенції суду, на даній стадії, не входить встановлення всіх обставин кримінального провадження, та це питання відноситься до компетенції органу досудового розслідування та прокурора.
За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 ККПК України, що в свою чергу унеможливлює прийняття апеляційним судом рішення про скасування арешту майна у заявленому в апеляційних скаргах обсягу, оскільки на сьогоднішній день не встановлений власник цього майна та не виключається можливість того, що це майно може належати іншим особам, в тому числі і тим, які на теперішній час не залучені до справи.
На переконання апеляційного суду, вказані обставини, які мають суттєве значення, повинні бути терміново встановлені під час досудового розслідування шляхом проведення додаткового огляду та аналізу документів фінансової звітності підприємств, якими подані апеляційні скарги, допитом свідків власників земельних ділянок на предмет того, яке саме підприємство було уповноважене у відповідності до положень закону обробляти земельні ділянки та відповідно збирати врожай зернових культур. Тільки після виконання зазначених невідкладних слідчих дій, на проведення яких на переконання апеляційного суду потрібний незначний процесуальний час, орган досудового слідства буде мати інформацію щодо наявності, або відсутності необхідності накладення арешту на майно, а також достатності підстав для подальшого проведення досудового розслідування за ст.356 КК України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що слідство мало достатньо часу на проведення відповідних слідчих дій направлених на з`ясування зазначених обставин, як до звернення з клопотанням про накладення арешту на майно до районного суду, так і після цього, в тому числі до часу перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді апеляційним судом, оскільки з моменту вилучення майна 19.06.2019 року минуло майже два місяці.
На переконання апеляційного суду, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків для власників зернових культур, які вилучені під час огляду, а також дасть можливість органу досудового розслідування встановити наявність, або відсутність підстав для подальшого проведення досудового розслідування з правовою кваліфікацією за ст.356 КК України.
Доводи прокурора щодо неможливості забезпечення зберігання вилученого майна апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки слідчому та прокурору-процесуальному керівнику в цьому питанні необхідно керуватися положеннями ст.100 КПК України та Інструкції «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженою Наказом №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року, а не ініціювати перед слідчим суддею та судом прийняття рішень щодо речових доказів, які, на даній стадії досудового розслідування, не входять до компетенції судових органів.

За таких підстав, враховуючи недотримання слідчим вимог ст.171 КПК України, слідчий суддя районного суду повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК України та мусив повернути прокурору клопотання для усунення недоліків.

Не звернувши уваги на недоліки клопотання слідчого, слідчий суддя прийняв клопотання до розгляду, розглянув його та постановив оскаржуване рішення, але таке рішення суперечить положенням ст.ст. 2, 7, 170, 173 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу слідчого судді без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України,та приймаючи до уваги повідомлення прокурора про те, що в даному кримінальному проваджені на даний час підозру нікому не оголошено, що свідчить про наявність строків досудового розслідування, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та, у разі потреби, повторно звернутися до слідчого судді районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Крім того, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставини проведення досудового розслідування, апеляційний суд констатує, що такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке можливо належить апелянтам, або іншим власникам, незважаючи на реальну необхідність термінового встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема можливого самовільного заволодіння земельною ділянкою або вилученими зерновими культурами невстановленими особами, не відповідає положенням Конституції України та вимогам кримінального процесуального закону.

На думку апеляційного суду, таке відношення посадових осіб органу досудового слідства, не відповідає критеріям ефективності досудового розслідування, які випливають із завдань кримінального судочинства, визначених положеннями ст.2 КПК України, головним з яких є захист особи, суспільства і держави від кримінальних злочинів, охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, приймаючи до уваги реальний суспільний інтерес до даного кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу слідчого та прокурора-процесуального керівника в даному кримінальному провадженні, про необхідність вжиття термінових дієвих заходів щодо забезпечення належних умов зберігання арештованого зерна у відповідності до вимог технологічного регламенту зберігання зернових культур, а також повідомити начальника ГУНП в Одеській області та прокурора Одеської області про встановлені факти неналежного проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, для вжиття заходів реагування.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги директора СВК «ЛАД-АГРО» ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах СОК «Троянда», прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 27.06.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000369 від 19.06.2019 року, яке було вилучено в 19.06.2019 року під час проведення огляду місця події поля № 2 Червоноярської сільської ради Кілійського району Одеської області, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області у кримінальному провадженні №0000369 від 19.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України про арешт тимчасово вилученого 19.06.2019 року під час проведення огляду місця події поля № 2 Червоноярської сільської ради Кілійського району Одеської області майна, повернути прокурору для усунення недоліків на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тесту ухвали апеляційного суду.
Звернути увагу слідчого та прокурора-процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000369 від 19.06.2019 року, прокурора Одеської області та начальника ГУНП в Одеській області про необхідність вжиття термінових дієвих заходів щодо забезпечення належних умов зберігання арештованого зерна у відповідності до вимог технологічного регламенту зберігання зернових культур.

Повідомити прокурора Одеської області, начальника ГУНП в Одеській області про встановлені факти неналежного проведення досудового слідства по кримінальному провадженню №0000369 від 19.06.2019 року, для вжиття заходів реагування.

Копію ухвали надіслати на адресу прокурора Одеської області, начальника ГУНП в Одеській області.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4