Номер провадження: 11-кп/813/1697/21
Номер справи місцевого суду: 502/809/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 01 червня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000310 від 04 квітня 2021,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 01 червня 2021 рокузадоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі сорок неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить дев`яносто тисяч вісімсот гривень.

Строк дії запобіжного заходу визначено на шістдесят днів, до 02 серпня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу на постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим.

Обвинувачений вказує на те, що ризик переховування від суду є недоведеним та не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Крим цього, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 не відбував покарання у виді позбавлення волі, у розшуку не перебував, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до нього не застосовувався. Разом з цим, суд першої інстанції залишив поза увагою обставину того, що на утриманні обвинуваченого перебуває мати похилого віку, якій з огляду на проблеми із здоров`ям, необхідна постійна допомога.

Позиції учасників судового розгляду.

29 липня 2021 року від прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_8 надійшла заява у якій він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить провести судове засідання у його відсутності.

У судовому засіданні, призначеному на 29 липня 2021 року ОСОБА_6 доводи своєї апеляційної скарги повністю підтримав та просив пом`якшити призначене йому оскаржуваною ухвалою покарання.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку апеляційного суду, оскаржена ухвала суду відповідає вимогам зазначених правових норм, зважаючи на таке.

Оскаржена ухвала суду постановлена в межах його компетенції та повноважень, проти чого не заперечують в апеляційній скарзі захисник.

Крім того, суд постановив ухвалу на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені відповідними доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими ним відповідно до вимог статті 94 КПК України.

Також в оскарженій ухвалі суду наведені належні та достатні мотиви для продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

Доводи захисника про відсутність у справі доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження захисника про відсутність у справі доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Відповідно, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду суд першої інстанції, а також апеляційний суд, не розглядає питання щодо обґрунтованості підозри, оскільки особі висунуто обвинувачення, обґрунтованість якого є предметом судового розгляду.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, та, відхиляючи посилання обвинуваченого на їх формальність, апеляційний суд враховує такі обставини.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Вчинив вказаний злочин, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість та під час розгляду судом відносно нього інших корисливих кримінальних проваджень

Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, а також відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання, а тому приходить до висновку про існування ризику переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він має міцні соціальні зв`язки, не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на те, що жодних доказів перебування матері похилого віку на утриманні в обвинуваченого з огляду на її проблеми зі здоров`ям ОСОБА_6 не представлено.

Крім того, захисником не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо працевлаштування обвинуваченого та джерел його доходів, жодних даних, які б характеризували його за місцем проживання та роботи.

Доводи апелянта, про те, що він не відбував покарання у виді позбавлення волі, у розшуку не перебував, домашній арешт до нього не застосовувався, апеляційним судом прийняті до уваги, однак з урахуванням наведених вище ризиків, їх не можна визнати такими, що вказують на необхідність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім того, на думку апеляційного суду, вищенаведені обставини не є настільки міцними та впливовими на поведінку обвинуваченого щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Тож апеляційний суд вважає вірним рішення суду першої інстанції стосовно того, неможливо запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки обвинуваченого, у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу, слідчому судді, як і апеляційному суду надано не було.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, спростовуються матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 не було наведено безумовних обставин, які унеможливлюють продовження строку тримання під вартою або ж беззаперечно знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризиків, розглянутих вище.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статями 177, 178, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 01 червня 2021 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 02 серпня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4