ВИРОК
іменем України
10 березня 2021 рокуСправа №451/307/21
Провадження № 1-кп/451/156/21

Радехівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар с/з ОСОБА_2

Справа № 451/307/21

розглянувши у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження в залі суду в м. Радехів обвинувальний акт, у кримінальному провадженні № 0000014 від 29.01.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 125 КК України, -

встановив:

05 березня 2021 року з Радехівської місцевої прокуратури Львівської області до Радехівського районного суду Львівської області, у відповідності до вимог ст.ст. 283, 301, 302 КПК України, надійшов обвинувальний у кримінальному провадженні № 0000014 від 29.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 125 КК України з клопотанням прокурора Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про його розгляд у спрощеному провадженні.

Вивчивши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали судом встановлено, що клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні відповідає вимогам ст. 302 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 125 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальними проступками.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Так, підозрюваному ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. У вказаній заяві захисник - адвокат ОСОБА_5 підтвердив добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності. Прокурор ОСОБА_4 впевнився у добровільності згоди ОСОБА_3 на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

До обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні прокурором додані: письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_5 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження, письмова заява потерпілої ОСОБА_6 на згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 своєї винуватості.

Судом, у відповідності до ч. 2 ст. 381 КПК України, визнано можливим розглядати обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки ОСОБА_3 не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згодний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

З огляду на викладене, органом досудового розслідування встановлені наступні фактичні обставини кримінальних проступків, які не оспорюються учасниками судового провадження:

Так, обвинувачений ОСОБА_3 - 29.01.2021, близько 01:40 год., знаходячись за місцем проживання, що в АДРЕСА_1 , взяв у руки кухонний ніж, з яким зайшов до кімнати доньки ОСОБА_7 та шукаючи ОСОБА_6 вийшов в коридор житлового будинку. На крики ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_6 вибігла в коридор, в подальшому на ґрунті неприязних відносин, ОСОБА_3 висловлював погрози вбивством в сторону ОСОБА_6 , тримаючи під час цього в руці ніж. В результаті потерпіла ОСОБА_6 сприйняла погрозу чоловіка як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив проступок, передбачений ч.1 ст. 129 КК України погроза вбивством, що була сприйнята потерпілою як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 - 29.01.2021, близько 01:45 год. знаходячись за місцем проживання, що в АДРЕСА_1 , взяв у руки кухонний ніж, з яким зайшов до кімнати доньки ОСОБА_7 та шукаючи ОСОБА_6 вийшов в коридор житлового будинку. На крики ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_6 вибігла в коридор. В подальшому на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_3 висловлював погрози вбивством в сторону ОСОБА_6 , тримаючи під час цього в руці ніж. Після того, ОСОБА_3 наніс правою рукою удар кухонним ножем по стегні лівої ноги дружини ОСОБА_8 , спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді колючо-різаної рани стегна лівої ноги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив проступок, передбачений ч.2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 125 КК України, а саме погроза вбивством, що була сприйнята потерпілою як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю та заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаних кримінальних проступках беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінальних проступків, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та за ч. 1 ст. 129 КК України як погроза вбивством.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно положень Загальної частини цього Кодексу ; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 125 КК України, які згідно ст. 12 КК України є кримінальними проступками, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та щирому розкаянні у вчиненому; обвинувачений ОСОБА_3 згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, враховує його характеристику, одружений, не працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно для його виправлення і попередження нових злочинів призначити покарання в межах санкцій, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі.

При призначенні покарання ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень згідно ч. 1 ст. 70 КК України суд вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з цим, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, обставини справи, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку відповідно до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження слід вирішити відповідно до статті 174 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався ( питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами).

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України - 1 рік 2 місяці обмеження волі;

за ч. 1 ст. 129 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 2 місяці обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ кухонний ніж, який згідно постанови про визнання речовим доказом від 29.01.2021 року визнаний речовим доказом, знаходиться в спецпакеті НП № 2037948 та переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП № 1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області знищити.

Арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 29.01.2021 року - скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

ГоловуючийОСОБА_1