Справа № 357/169/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рига Латвія, громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації, раніше судимої: 09.10.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 грудня 2020 року за №0001429, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 23 грудня 2020 року близько 22 години 30 хвилини, перебуваючи у приміщенні загальної кухні яка знаходиться на п`ятому поверсі по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу зі столу, який знаходився у вказаній кухні, вчинила крадіжку мобільного телефону марки «Techo mobile Spark 6 go» моделі «KE5» 2/32 GB кольору «ICE JADIETE», вартістю 2752 гривні 26 копійки, належного потерпілій ОСОБА_6 ..

В подальшому, ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 2752 гривні 26 копійки.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна.

Крім цього, 24 грудня 2020 близько 04 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. Леваневського 52/4 в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу із правого зовнішнього карману куртки, в яку був одягнутий ОСОБА_7 , вчинила крадіжку мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 4X» 3 GB RAM 32GB ROM Black, вартістю 1800 гривень, належного ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_7 , майнової шкоди на загальну суму 1800 гривень.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялася, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення нею інкримінованих злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченій положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави уважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачена ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.

2.3. Показання обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_4 надала пояснення, відповідно до яких 23 грудня 2020 року перебуваючи на 5 поверсі в гуртожитку по АДРЕСА_2 , вживала алкоголь в компанії з 4 чоловік, в тому числі з потерпілою ОСОБА_8 , будучи в дуже сильному стані алкогольного сп`яніння, таємно зі столу на кухні викрала мобільний телефон синього кольору, для того щоб здати його в ломбард та продовжити гуляти, в ломбарді отримала кошти в сумі 1150 грн, з яких на наступний день повернула 400 грн потерпілій та зізналася у вчиненні крадіжки. Також вказала, що їй відомо, що потерпіла викупила свій телефон з ломбарду самотужки.

24.12.2020 року, за участю тієї ж компанії десь близько 04 години ранку на зупинці по вулиці Леваневського в м. Біла Церква, обійнявши потерпілого ОСОБА_9 , таємно витягнула телефон з його карману куртки, вказаний телефон до ломбарду не здавала, на наступний день повернула потерпілому, злочин вчинила у сильному алкогольному сп`янінні. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 визнала в повному обсязі.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, в тому числі щодо речових доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема постанову про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 22.12.2020, згідно якої визнано речовим доказом мобільний телефон чорного кольору марки «Xiaomi Redmi 4X» 3 GB RAM 32GB ROM Black, який переданий на зберігання власнику ОСОБА_7 , розписка ОСОБА_7 від 28.12.2020, постанову про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2020, згідно якої визнано речовим доказом мобільний телефон Techo mobile Spark 6 go» моделі «KE5» 2/32 GB кольору «ICE JADIETE», який переданий на зберігання власнику ОСОБА_6 , розписка ОСОБА_6 від 29.12.2020, постанову про визнання предметів (документів) речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2020, згідно якої визнано речовим доказом квитанцію договір №657-20042349 від 24.12.2020.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинувачену.

До матеріалів справи надано документи, які свідчать, що обвинувачена до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не зверталася, раніше судима за вчинення умисного злочину, зокрема 09.10.2020 Білоцерківський міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Згідно складеної уповноваженою особою органу пробації Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, досудової доповіді від 04.02.2021 року слідує, що уповноважений орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, в тому числі щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, у таємному викрадені чужого майна та ч.2 ст.185 КК України, у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 винуватість визнала, у вчиненому покаялася, надала викривальні щодо себе показання в суді.

Наведене свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння в розкритті злочинів.

Обставинами, передбаченими п.п.1,13 ч.1 ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив кримінальних правопорушень.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченою, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватою та призначити покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ч.1 ст..70 КК України, призначити остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст..75 КК України, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 просили прийняти рішення не пов`язане з позбавлення волі, оскільки обвинувачена зробила належні висновки щодо своєї протиправної поведінки, має бажання виправитись та в подальшому не вчиняти кримінальні правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_7 подав письмову заяву про проведення судового розгляду вказаного кримінального провадження у його відсутність, в якій відмовився від подачі цивільного позову та послався на розсуд суду щодо призначення покарання.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних проступків та нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, її ставлення до вчиненого, позицію потерпілих та обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства та призначає їй покарання у межах санкцій ч.ч.1,2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі та звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень, суд в даному випадку призначаючи покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання за принципом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Суд враховує також те, що обмежень передбачених частиною 3 статті 61 КК України для призначення такого виду покарання обвинуваченій в ході судового розгляду не встановлено

Крім цього, встановлено, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_4 засуджена за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, не виконаний, а штраф не сплачений.

У разі, якщо засуджений після постановлення вироку але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, за правилами ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпіла ОСОБА_6 , вона ж цивільний позивач, пред`явила до обвинуваченої ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 252 гривні 26 копійок.

Прокурор ОСОБА_3 зазначила, що підтримує цивільній позов потерпілої в повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_4 , вона ж цивільний відповідач, позовні вимоги визнала повністю.

Захисник ОСОБА_5 не заперечувала щодо задоволення цивільного позову потерпілої.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення цивільного позову ОСОБА_6 .

Вирішуючи заявлений цивільний позов та розмір заявлених вимог щодо відшкодування шкоди, суд враховує наступне.

У відповідності з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_6 щодо стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 2 252 грн. 26 коп. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим ч.1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).

Частиною 2 ст.77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею ст.81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України).

ОСОБА_6 згідно цивільного позову просить стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 2252 грн. 26 коп.

При цьому, матеріали провадження не містять будь-який належних та допустимих доказів понесення нею матеріальних збитків саме на вказану суму (чеків, квитанцій, прибуткових касових ордерів або ін.).

У судові засідання ОСОБА_6 не з`являлась, а тому суд був позбавлений можливості перевірити вказаний факт шляхом її допиту, як цивільного позивача.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що цивільним позивачем ОСОБА_6 не доведено факт спричинення ОСОБА_4 матеріальних збитків на вказану суму, як не доведено, що вона взагалі понесла будь-які витрати в результаті вказаного кримінального правопорушення, а отже позов задоволенню не підлягає.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні, будь-які заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 3 років обмеження волі та штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який у порядку ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки.

У силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, що передбачені ч. 1 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Згідно ч. 1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 07 квітня 2021 року.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, відмовити.

Речові докази:

- мобільний телефон чорного кольору марки «Xiaomi Redmi 4X» 3 GB RAM 32GB ROM Black, який переданий згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 22.12.2020 на зберігання потерпілому - залишити власнику ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон Techo mobile Spark 6 go» моделі «KE5» 2/32 GB кольору «ICE JADIETE», який переданий згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2020 на зберігання потерпілій залишити власнику ОСОБА_6 ;

- квитанцію договір №657-20042349 від 24.12.2020, яку приєднано згідно постанови про визнання предметів (документів) речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2020 до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1