ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1289/21 Справа № 175/561/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 05 листопада 2020 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця х.Чулошникова Оренбургскої
області РФ, громадянина України, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 ,
фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна за наступних обставин.
22 жовтня 2020 року приблизно о 17.00 год., знаходячись на ділянці 232 км пк 8 233 км пк 10 залізничного перегону станцій Сурське Привільне РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», що розташована в адміністративно-територіальних межах Дніпровського району Дніпропетровської області, побачив біля залізничної колії демонтовані, бувші у використанні клемні болти в зборі, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вказаних деталей.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці, 22 жовтня 2020 року в період часу з 17.00 год. до 18.00 год., переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу зібрав та поклав до принесених із собою мішків 50 клемних болтів в зборі М22х75 (бувших у використанні), ринкова вартість яких складає 28,00 грн. за 1 шт. на загальну суму 1 400,00 грн., які належать структурному підрозділу «Апостолівська дистанція колії» Регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».
Вказані 50 клемних болтів в зборі М22х75 (бувших у використанні) ОСОБА_7 переніс до подвір`я за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , після чого продав як металобрухт невстановленим в ході досудового розслідування особам, чим заподіяв АТ «Українська залізниця» матеріальний збиток на загальну суму 1 400,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання та призначити йому покарання у виді мінімального розміру штрафу, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку та особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, тимчасово не працює, має постійне місце проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав вирок суду законним та обгрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість проступку, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Що стосується тверджень захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд приходить до такого висновку.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, яка помякшує покарання, щире каяття, та встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро кається, відсутні обставини, обтяжують покарання, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 тимчасово не працює та має постійне місце проживання, не є підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання покарання.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Крім того суд апеляційної інстанції зважає, що при призначенні покарання у виді штрафу не буде досягнуто виховної мети покарання, а також може призвести до суттєвого погіршення фінансового становища обвинуваченого, враховуючи, що він не працевлаштований.
Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 правопорушення, чи вказували на можливість призначення йому покарання у виді штрафу, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафуз мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зазначеного у постанові суду від 03 лютого 2020 року (справа № 309/2466/18, провадження № 51-2770кмо19) з огляду на положення статей 420, 421 КПК України рішення про призначення особі покарання, у тому числі менш суворого, але яке підлягає реальному відбуванню, замість призначеного судом першої інстанції покарання, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, ухвалюється судом апеляційної інстанції у формі вироку.

Разом з тим, захисник в апеляційній скарзі не ставить питання про скасування оскаржуваного вироку суду в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4