єдиний унікальний номер справи 531/1039/21
номер провадження 1-кс/531/398/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року м. Карлівка

Слідчий суддя Карлівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , представники Виконавчого комітету Карлівської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого дізнавача СД ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурор Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за № 0000104 від 28.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

ВП № 3 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській областіздійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000104 від 28.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що У ході опрацювання матеріалів аудиту земель Карлівської районної державної адміністрації № 01-31/1305 від 18.08.2020 Карлівським відділом Кобеляцької місцевої прокуратури виявлено факти використання земель сільськогосподарського призначення на території Карлівського району Полтавської області невстановленими особами без правовстановлюючих документів, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:1229 площею 37,4704 га комунальної власності в межах с. Тагамлицьке, Голобородьківської сільської ради, Карлівського (Полтавського) району Полтавської області.

Відомості по даному факту внесені до ЄРДР за № 0000104 від 28.08.2020 з правовою кваліфікацією кримінального проступку ч. 1 ст. 197 -1 КК України.

Згідно інформації Державного земельного кадастру на право власності та речові права на земельну ділянку станом на 19.05.2021 року цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:1229 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не передані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Категорія земель- землі сільськогосподарського призначення. Вид використання землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Форма власності інформація відсутня. Площа земельної ділянки 37,4704 га. Місце розташування Полтавська область, Карлівський район, Голобородьківська сільська рада (за межами населених пунктів). Вказана інформація підтверджується також і наданою відповіддю з Міжрайонного управління у Карлівському та Машівському районах Держгеокадастру у Полтавській області, згідно якої інформація про зареєстроване право власності/користування на вказану земельну ділянку в реєстрі відсутня.

Однак, в ході проведення огляду вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:1229 20.03.2021 року та додаткового огляду 28.04.2021 року було встановлено, що фактично земельна ділянка розорена, на земельній ділянці знаходяться залишки стерні минулорічних сільськогосподарських культур. Жодні розмежувальні знаки, таблиці з пояснювальними знаками на земельній ділянці відсутні. Встановлено, що обробіток земельних ділянок проводиться та особа, що проводить обробіток землі на місці в ході проведення оглядів відсутня та проведеним дізнанням вказана особа не встановлена.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016, головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Згідно з пп. 13 п. 4 зазначеного Положення головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Таким чином, розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Полтавської області є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Згідно п. 25-1 ч. 4 постанови КМУ № 15 від 14.01.2015 року «Про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: організовує та здійснює державний нагляд (контроль), у тому числі за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, за використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення.

На даний час в дізнанні виникла необхідність в встановленні користувача вказаною земельною ділянкою, забороні неправомірного обробітку вказаної земельної ділянки.

Оглянута в ході оглядів земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:1229 є предметом даного кримінального правопорушення та є загроза того, що земля може незаконно в подальшому використовуватися, незаконно передатися у власність іншій особі та на даний час наявна мета забезпечення збереження вказаної земельної ділянки від її неправомірного використання.

Завданням арешту вказаного майна є запобігання можливості його перетворення та відчуження.

Підставою для арешту вказаного майна є відомості з приводу того, що вказана земельна ділянки є предметом кримінального правопорушення.

Спосіб арешту вказаного майна полягає в забороні користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Дізнавач в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представники Виконавчого комітету Карлівської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при розгляді клопотання покладаються на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу(ч. 1ст. 173 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно із ч. 3ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, судам необхідно визначати необхідність втручання в мирне володіння майном, визначення підстав та умов такого втручання й про критерії визначення хиткої межі для дотримання балансу між суспільними і приватними інтересами, щоб не покласти на одну зі сторін непомірного тягаря.

Крім цього, згідно рішення ЄСПЛ від 26.03.2013 року у справі "Рисовський проти України", було зазначено, що "державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п.71). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (п.74).

Суд вважає, що дізнавачем не доведено необхідність застосування арешту який полягає в забороні користування та розпорядження, відчуження на виявлену в ході оглядів від 20.03.2021 року та від 28.04.2021 року розорену земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:1229, яка знаходяться в с. Тагамлицьке, Полтавського (Карлівського) району Полтавської області.

Так в ході розгляду клопотання про накладання арешту дізнавачем не зазначено конкретну мету накладання арешту. Зокрема, із змісту клопотання так не зрозуміло, чи накладається арешт з метою збереження речових доказів чи з метою задоволення цивільного позову, тощо.

В обґрунтування клопотання дізнавач вказує, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження здобуто докази щодо наявності підстав для накладання арешту на розорену земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:1229, на неї слід накласти арешт, тобто, в супереч вимог ст. 170 та п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про накладання арешту так і не зазначено конкретні підстави накладання арешту.

Дізнавечем не надано суду об`єктивних підстав, які б вказували на необхідність накладення арешту.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотанні старшого дізнавача СД ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 28.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1