УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року

м. Київ
справа № 1-165/2000
провадження № 51 - 2785 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року,
встановив:
Вироком судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 04 листопада 2000 року від 04 листопада 2000 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 93 п. б, г, з; ст. 17 ч. 2, ст. 93 п. п. б, г, з; ст. 145 ч. 1 КК України 1960 року з урахуванням ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі. Вирішено питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2001 року вказаний вирок від 04 листопада 2000 року залишено без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2020 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року щодо нього за нововиявленими обставинами повернуто на підставі ч. 3 ст. 464, п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК.
Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2020 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року щодо нього за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаної ухвали апеляційного суду у касаційному порядку та призначення нового розгляду у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується із ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх вимог стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені під час розгляду кримінального провадження стосовно нього Дніпровського апеляційного суду. Заявник зазначає, що перегляд вироку Верховним Судом України відбувся за відсутності засудженого та його захисника, чим було порушено право на захист. Також посилається на те, що його заява ґрунтується на низку рішень Європейського суду з прав людини, а саме «Ніколаєнко проти України» від 15 листопада 2012 року, «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року, «Радченко проти України» від 01 лютого 2018 року, в яких були встановлені порушення права на захист.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається з долучених до касаційної скарги додатків, апеляційний суд, переглядаючи провадження за заявою засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, ретельно перевірив доводи викладені у ній, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, при цьому належним чином умотивував своє рішення відповідно до вимог статті 419 КПК, з чим погоджується і колегія суддів.

Зокрема, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність у заяві ОСОБА_4 вказівок на нововиявлені обставини, перелік яких, визначено у статті 459 КПК.

Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами визначені у статті 459 КПК, згідно з якою нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як обґрунтовано зазначено апеляційним судом, ОСОБА_4 як на підставу для перегляду судового рішення посилався на нове дослідження та оцінку доказів, які вже досліджувалися та оцінені судами, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункт 52 рішення ЄСПЛ «Рябих проти Росії», де йдеться про те, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення, в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення по справі. Однак, такі порушення, допущені на думку скаржника, можуть слугувати підставою для перегляду судового рішення у порядку апеляційної чи касаційної процедури, однак не свідчать про можливість здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Як вірно зазначено апеляційним судом, з чим погоджується і колегія суддів щодо обставин, які засуджений вважає нововиявленими, а саме розгляд справи Верховним Судом України без участі засудженого та захисника, відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК не може вважатися нововиявленою обставиною, оскільки була відома суду на час розгляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційним судом прийнято обґрунтоване рішення про залишення без задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, підстав для його перегляду у касаційному порядку, як на тому наполягає ОСОБА_4 у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд, залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3