Справа № 677/1739/20
Провадження № 1-кп/677/38/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2021 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в приміщенні Красилівського районного суду Хмельницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000082 від 15 листопада 2020 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернелівка Красилівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-
В с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_5 14 листопада 2020 року, близько 12 год. 00 хв., проїжджаючи по польовій дорозі неподалік домогосподарства АДРЕСА_2 , побачив потерпілого ОСОБА_4 , що косив траву на городі, зупинившись своїм автомобілем поблизу потерпілого ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 вийшов з автомобіля та розпочав з`ясовувати з потерпілим ОСОБА_4 , під час чого у них виник словесний конфлікт, в ході якого обхопивши потерпілого ОСОБА_4 руками, вагою свого тіла повалив останнього на землю, після чого схопив руками за пальці лівої руки потерпілого ОСОБА_4 , які в подальшому почав викручувати, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді травматичного вивиху проксимального між фалангового суглобу 4 пальця лівої китиці, що за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такого, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, за який передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому ним кримінальному проступку визнав, кається, від дачі показів відмовився. Цивільний позов визнав частково, зокрема визнав позов в частині матеріальної шкоди повністю, в частині моральної шкоди на суму 2000 грн.

Крім визнання своєї вини, вина обвинуваченого у вчиненому кримінальному проступку об`єктивно підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 вказав, що в той день близько 12 год. 00 хв. косив на городі траву. До нього під`їхав обвинувачений ОСОБА_5 і запитав коли я віддам йому гроші, на що йому було сказано, що він ніяких грошей йому не винний, в результаті такої відповіді обвинувачений ОСОБА_5 вийшов з машини, накинувся на нього, повалив на землю і викручував пальці на лівій руці. Після цього його сусідка ОСОБА_6 побачивши вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо нього почала їх розбороняти, викликала швидку і поліцію. Цивільний позов підтримує в повному обсязі. Матеріальна шкода йому завдана витратами на ліки. Моральна шкода на суму 20000 грн. завдана оскільки він був змушений їздити до лікарів, лікуватись.

На аналогічні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального проступку потерпілий ОСОБА_4 вказував при проведенні слідчого експерименту, що підтверджено протоколом від 01.12.2020 року з фото таблицями (а.с. 27-31).
Згідно з висновком експерта ОСОБА_7 № 389 від 25.11.2020 року встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_4 , не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму спричинення йому тілесного ушкодження та механізму спричинення та локалізації (а.с. 21, зворот).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що потерпілий ОСОБА_4 , який є її чоловіком, в листопаді місяці 2020 року близько 09 год. 30 хв. поїхав на город косити траву. Близько 12 год. 00 хв. чоловік подзвонив їй і повідомив, що обвинувачений ОСОБА_5 побив його, після чого вона побігла на город. Прийшовши на місце подій побачила свого чоловіка ОСОБА_4 який лежав на землі, погано себе почував, на лівій руці був викручений четвертий палець, крім нього на місці події ще була їхня сусідка ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 вже не було. Сусідка ОСОБА_6 повідомила їй, що вона розбороняла обвинуваченого ОСОБА_5 і потерпілого ОСОБА_4 , після чого викликала швидку і поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що в період листопада 2020 року бачив потерпілого ОСОБА_4 , який після подій, які відбулись між ним та обвинуваченим ОСОБА_5 , керував трактом, вказавши, що бачив перев`язану руку у нього, зробив для себе висновок, що потерпілий ОСОБА_4 був на той момент цілком працездатною особою.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказала, що бачила як між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 відбувся конфлікт, в результаті чого вона розбороняла їх, бачила як ОСОБА_5 сидів на потерпілому ОСОБА_4 та викручував йому пальці на лівій руці.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку підтверджується письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме:

- висновком експерта № 389, за результатами проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_4 , яка розпочата 25.11.2020 року та закінчена 27.11.2020 року. Згідно висновку вказаної експертизи у потерпілого ОСОБА_4 при огляді та за даними медичних документів, виявлено тілесне ушкодження у вигляді травматичного вивиху проксимального між фалангового суглобу 4 пальця лівої китиці, яке могло виникнути від дії ротаційної бічної сили, могло утворитись при викручуванні 4 пальця лівої китиці сторонньою людиною, можливо, в строк та за обставин вказаних у постанові, за своїм характером відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.12.2020 року із доданими до нього фототаблицями зображень із якого вбачається, що 01.12.2021 року, з 17 год. 00 хв. до 17 год. 20 хв., за участю потерпілого ОСОБА_4 , проведено слідчий експеримент, в ході якого потерпілий ОСОБА_4 розповідав та показав обставини та механізм нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_5 тілесного ушкодження, що мало місце 14.11.2020 року неподалік території домогосподарства АДРЕСА_3 ;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.11.2020 року, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_4 звернувся до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області про те, що 14.11.2020 року близько 12 год. 00 хв. в с. Мончинці обвинувачений ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому пальця лівої руки та забою ока з права.
В судовому засіданні зазначені обставини знайшли своє підтвердження та не спростовані належними доказами.
Оцінюючи наведені докази, суд вважає встановленим, що 14.11.2020 року своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 , які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_4 , а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

В ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинений ним кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого проступку, конкретні обставини справи, а саме, що кримінальний проступок вчинений внаслідок раптово виниклих неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, судом встановлено щире каяття, визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно з вимогами ст.ст. 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком; відсутність обставин, які обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який є раніше не судимим, задовільний стан здоров`я, стійкі соціальні зв`язки, на утриманні має малолітню дитину, посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в психіатричному чи наркологічному диспансері, провину визнав, кається у вчиненому, вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в межах санкції частини та статті кримінального закону, за якими його дії кваліфіковані з призначенням покарання у вигляді штрафу. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів. Крім цього саме таке покарання було запропоновано стороною обвинувачення, підтримано потерпілим.
Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 233 грн. 06 коп. та надав копії квитанцій в обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування, отриманих ним тілесних ушкоджень, на суму 233 грн. 06 коп.

Позов про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав частково. При цьому зазначив, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди завищений. Вказав, що погоджується з сумою 2000 грн. моральної шкоди, матеріальну шкоду згоден відшкодувати в повному обсязі.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином та ушкодженням здоров`я, суд керувався наступними положеннями закону.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. За змістом ст.ст. 22, 23 цього ж Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками зокрема є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Дослідивши копії квитанцій, поданих ОСОБА_4 , суд вважає підтвердженими позовні вимоги про заподіяння потерпілому матеріальної шкоди, внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального проступку, в розмірі 233 грн. 06 коп.

З викладених підстав суд вважає необхідним, відповідно до ч. 1, 3 ст. 1166, ч. 1 ст. 1177 ЦК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 233 грн. 06 коп.

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 зі змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, фізичних, психологічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Потерпілому ОСОБА_4 завдано моральної шкоди оскільки внаслідок злочинних дій обвинуваченого, йому спричинено тілесне ушкодження, фізичний біль, психологічне потрясіння.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому - цивільному позивачу ОСОБА_4 унаслідок вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального проступку, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_4 отримав легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, пов`язаних із спричиненням йому душевних та фізичних страждань.

Зокрема суд враховує, що потерпілий ОСОБА_4 дійсно в внаслідок протиправних дій обвинуваченого отримав легке тілесне ушкодження, яке потягло саме короткотривалий розлад здоров`я, потерпілий не втратив повністю працездатність та міг виконувати всі побутові справи, що підтвердив в судовому засіданні також свідок ОСОБА_9 , тобто посилання потерпілого ОСОБА_4 на те, що саме 20000 грн. моральної шкоди слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки він не міг нічого тривалий час взагалі фізично робити є необґрунтованими.
За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_5 на користь потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості й не може вважатися явно завищеною чи надмірною та буде достатньою для відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_4 .
Речові докази у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним проступком - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заподіяну кримінальним проступком матеріальну шкоду в розмірі 233 (двісті тридцять три) грн. 06 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Вирок набирає законної сили через 30 днів після його проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Красилівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1