Номер провадження: 11-кп/813/1215/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2021 року у кримінальному провадженні № 0000779, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх доньок 2013, 2017, року народження та неповнолітнього сина 2005 року народження та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє 29.03.2014 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покаранняу виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, з застосуванням положень ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
-30.03.2020 року направлено обвинувальний акт у іншому кримінальному проваджені №0001229 до Ізмаїльського міського суду Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України та 03.03.2021 року у справі № 500/870/17-к за ч. 1 ст. 309 КК України оголошено у розшук,-

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

встановив:
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2021 року постановленою під час судового розгляду, частково задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено відносно ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 13.05.2021 року включно.

Цією ж ухвалою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 змінено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби та відносно обвинуваченого ОСОБА_10 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід вигляді цілодобового домашнього арешту.

Рішення суду мотивовано тяжкістю вчиненого злочину, відомостями про особу обвинуваченого, які не перешкоджають утриманню його під вартою, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ризики, зазначені в ухвалі суду не існують. Вказує, що в силу ст. 89 КК України є несудимою особою, за місцем проживання характеризується позитивно та на утриманні має 8 неповнолітніх дітей.

Просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Органом досудового розслідування встановлено, що у невстановлений час та місці ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, заздалегідь розподіливши між собою ролі, досягли згоди на здійснення нападу поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямованого на заволодіння майном.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 02.07.2020 року приблизно о 14:00 годині, використовуючи транспортний засіб марки «Opel Vectra» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , прибули за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де знаходячись у під їзді по АДРЕСА_2 , діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, вчинили напад на потерпілу з метою заволодіння чужим майном, застосувавши фізичне насильство, яке є небезпечним для здоров`я та погрожуючи ножем, відкрито заволоділи майном потерпілої, спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 66 770 гривень.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються обставини скоєння ним злочину та безпідставність висунутого йому обвинувачення, в зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

Відповідно до матеріалів судового провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення групою осіб, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, що свідчить про можливість вчинення останнім спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.
На підтвердження зазначеного ризику також вказують наявні у матеріалах провадження дані про перебування обвинуваченого у розшуку в рамках іншого кримінального провадження (а.с.37).
Водночас, враховуючи наведені вище дані про особу обвинуваченого, обставини вчинення правопорушення у складі групи осіб із застосування фізичного насилля, апеляційний суд вважає, що існує незначний ступінь ризику можливого незаконного впливу на потерпілу і свідків у кримінальному провадженні, шляхом схиляння їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З наданої апеляційному суді копії вимоги та представленої органом пробації інформації вбачається, що ОСОБА_8 будучи засудженим 29.03.2014 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням положень ст.76,76 КК України, вчинив ряд злочинів в період іспитового строку.

Таким чином апеляційний суд вважає, що існує значний ступінь ризику того, ОСОБА_8 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з заволодінням чужого майна, оскільки не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Зважаючи на встановлені апеляційним судом обставини, апеляційний суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого, щодо відсутності у нього на даний час судимості.

При цьому апеляційний суд гне може прийняти до уваги заявлені в апеляційній скарзі обвинуваченого дані, щодо перебування на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_8 вісьмох дітей, з урахуванням заявлених в оскаржуваній ухвалі обставин щодо перебування на його утриманні лише трьох дітей та відсутності у матеріалах провадження належних доказів на підтвердження зазначеного факту.

Разом з тим, зважаючи на встановлені районним судом обставини, апеляційний суд вважає, що у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, однак обставини та характер вчиненого ОСОБА_8 злочину не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори з урахуванням усіх в сукупності обставин справи та даних про особу обвинуваченого можуть мати стримуючу дію.

За наведених вище обставин, апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченого щодо необґрунтованості ризиків, оскільки зазначені обставини свідчать про існування встановлених вище ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених під час досудового розслідування ризиків, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2021 року у кримінальному провадженні № 0000779, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4