ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1031/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/130/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1,ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000022 від 16 серпня 2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не депутата, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, на утримані має малолітнього сина

визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому за даними кримінальними проступками покарання:

- за ч. 1 ст.125 КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за 2 ст.125 КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 70 (сімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 70 (сімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням її здоров`я та 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням його здоров`я, 6352 (шість тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 99 копійок шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Згідно вироку суду, 15 серпня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебував на території господарства, яке розташоване в с. Великі Дедеркали Шумського району Тернопільської області, під час словесного конфлікту із ОСОБА_8 , виник злочинний умисел спрямований на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 15 серпня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи на території господарства, яке розташоване в с. Великі Дедеркали Шумського району Тернопільської області, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_8 стиснувши її правою рукою за внутрішню поверхню правого плеча штовхнув у сторону.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча, які за ступенем важкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того 15 серпня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебував за місцем проживання, а саме на подвір`ї багатоквартирного житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , де під час словесного конфлікту із ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 15 липня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання, а саме на подвір`ї багатоквартирного житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, наніс кулаками правої та лівої руки п`ять ударів в обличчя ОСОБА_9 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 , спричинив ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік обох очей, крововиливу у білкову оболонку лівого ока, гематоми щоки справа та крововиливу у її слизову оболонку, «рвані» рани верхньої та нижньої губ, травматичну екстракцію 1,2-го правих верхніх зубів, «обширну гематому» лівої вушної раковини, обох плечей, передньої та задньої поверхонь грудей справа, які за ступенем важкості відносяться до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125 КК України, а саме спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, та ч.2 ст. 125 КК України, а саме умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати частково вирок в частині задоволення цивільного позову, а саме вимог про стягнення на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 коштів на відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Свої доводи мотивує тим, що розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки адвокат не брав жодної участі під час здійснення досудового розслідування, у справі відсутні будь-які заяви чи клопотання, які б він складав, а час потрачений на судові засідання є перебільшеним та не відповідає часу зазначеному при розрахунку гонорару адвокатом.

Вважає, що сума відшкодування потерпілій ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень та потерпілому ОСОБА_9 у розмірі 25000 гривень є завищеною та не підтверджується жодними доказами.

Зазначає, що судом залишено поза увагою майновий стан обвинуваченого, оскільки він безробітний, а в нього на утриманні перебуває малолітня дитина.

У запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілих ОСОБА_10 просить вищевказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції вірно встановлено розмір моральної шкоди, що була завдана потерпілим та сума витрат на правничу допомогу, а апеляційна скарга обвинуваченого є безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просить задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, потерпілих та їх представника, що вважають вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначена міра покарання відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, а також відшкодування витрат на лікування ОСОБА_9 , учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що ж стосується визначеного судом розміру моральної шкоди в користь ОСОБА_9 на суму 25 000 грн. та 10000 грн. на користь ОСОБА_8 , то в цій частині вирішення цивільного позову суд дійшов вірного висновку виходячи з наступного.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодиN 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку, приймаючи до уваги ступінь фізичних, душевних та психічних страждань, яких потерпілі зазнали внаслідок вчинення щодо них злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, беручи до уваги тривалість їх лікування та відновлення, а отже зусилля до відновлення попереднього стану, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілим, та у відповідності до вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також враховуючи глибину страждань потерпілих, ступінь вини обвинуваченого та інших обставин справи, вірно визначив її у розмірі 25000 грн. на користь потерпілого ОСОБА_9 та 10 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_8 .

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав до зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, як про це ставиться питання в апеляції обвинуваченого.

Разом з тим, що стосується вирішення пред`явленого потерпілими цивільного позову в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу представником потерпілих надано суду першої інстанції, досліджено судом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, зокрема: Договір про надання правової допомоги від 17.08.2020 р., укладений між ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_10 ; квитанцію про оплату гонорару ОСОБА_9 за договором про надання правової допомоги від 06.10.2020 року, Договір про надання правової допомоги від 17.08.2020 р., укладений між ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_10 , квитанцію про оплату гонорару ОСОБА_8 за договором про надання правової допомоги від 06.10.2020 року

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо розумності та співмірності суми витрат на правову допомогу, суд враховує також і те, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з 17.08.2020 року по 26.01.2021 року адвокатом ОСОБА_10 надавалася правова допомога на стадії досудового розслідування та на стадії судового розгляду у суді першої інстанції. Місцем здійснення професійної діяльності адвоката ОСОБА_10 є м.Тернопіль, бульв.Шевченка,21. Досудове розслідування, судове провадження здійснювалося органами територіально віддаленим від м.Тернопіль, оскільки всі вони знаходяться у місті Шумськ, що в свою чергу також потребувало як фінансових затрат, так і витрат часу захисника.

Таким чином задовольняючи позовні вимоги потерпілих в частині стягнення з обвинуваченого понесених ними витрат на правову допомогу надану адвокатом ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов вірного та цілком обґрунтованого висновку про їх стягнення з обвинуваченого в розмірі 8500 грн. на користь кожного із потерпілих, що підтверджуються документально та в межах заявлених в цій частині позовних вимог. З таким висновком суду першої інстанції також повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду. А тому доводи обвинуваченого в цій частині також є непереконливими та не спростовують мотиви та висновків місцевого суду, у зв`язку із чим його апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді