СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/735/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2021 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесені відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

28.01.2021 до провадження судді Святошинського районного суд ум. Києва надійшли матеріали скарги, просить суд зобов`язати керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , яка була зареєстрованою в ГПД НАБУ від вх..№В-9683, за кваліфікацією ст. .170, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України.

Вивчивши заявлену скаргу, приходжу до наступного висновку.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним. Тому скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді за правилами статей 314 - 316 КПК.

Звертаючись до суду з вказаною скаргою, особа, що подала скаргу, порушує питання, про притягнення до кримінальної відповідальності судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , проте, скарга, не містить зазначення дій чи бездіяльності слідчого, які можуть бути оскарженні згідно ч. 1 ст. 303 КПК України.

Системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Вбачається, що скаржник просить внести відомості щодо вчинення, на його думку, суддею кримінального правопорушення, в результаті його незгоди з процесуальними діями та рішеннями.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно з положеннями Конституції України та Рішення Конституційного суду України від 23.05.2001 6-рп/2001 оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.

Відповідно до ст. 126 Конституції України встановлено, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Аналогічна гарантія незалежності суддів передбачена ст. 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно зі ст. 8 Конституції України Конституція має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Норми конституції є нормами прямої дії.

За положениями раніше діючої ч. 3 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кримінальна справа щодо судді могла бути порушена лише Генеральним прокурором України або його заступником.

Однак після прийняття Закону України від 13.04.2012 №4652-VI ч. 3 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазнала змін, відповідно до яких зазначене обмеження знято. Тобто запроваджено загальну процедуру, передбачену ст. 214 КПК, згідно з якою внести відомості до ЄРДР щодо судді може не лише Генеральний прокурор або його заступник, а також будь-який інший прокурор або слідчий.

У той же час, за положеннями ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`яні неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У силу ч. 4 ст. 9 КПК у разі якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.

Разом з тим, передбачена КІІК можливість здійсненню впливу на суддю у зв`язку з прийняттям ним судового рішення через запровадження щодо нього процедури кримінального переслідування є зазіханням на гарантовану Конституцією України та міжнародними зобов`язанням України незалежність судді, що порушує зазначені акти національного і міжнародного законодавства.

Згідно з п. 68 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010. тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», де в преамбулі визначені гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади, такими гарантіями, зокрема є й недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь- який спосіб.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у висновку щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства також вказує на неприпустимість втручання у діяльність судових органів у будь-який спосіб, у тому числі шляхом звернення до правоохоронних органів з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення.

Окрім того, ч. 1 ст. 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Слідчий суддя також враховує, що відповідно до ст. 480 КПК України стосовно професійного судді діє особливий порядок кримінального провадження.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Крім цього, означені положення кореспондуються з правовою позицією, викладеною в рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 де вказується, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Брумареску проти Румунії».

Здебільшого, особи, що подають скаргу на бездіяльність яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про можливі вчинення злочинів суддею, у своїй заяві виказують фактичну незгоду з прийнятим процесуальним рішенням судді.

Таким чином, зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою такого роду, де фактично заявником висловлюється у такий спосіб незгода з прийнятим процесуальним рішенням судді, що прямо суперечить ст. 126 Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та не відповідає практиці ЄСПЛ.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Зважаючи, що скарга не містить зазначення дій чи бездіяльності слідчого, прокурора які можуть бути предметом оскарження згідно вимог ст. 303 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесені відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчисляється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1