гСправа № 375/1702/19 Провадження № 1-кп/358/72/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження № 1-кп/358/72/21 щодо:

ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №1-кп/358/72/21 по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 28.06.2019, обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався судом і останній раз відповідно до ухвали Богуславського районного суду Київської області від 17.02.2021 по 14 квітня 2021 року включно.

Наявність ризиків обґрунтовувалась тим, що обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 можуть переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заявили клопотання про зміну їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Своє клопотання обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обґрунтовують тим, що на даний час з урахуванням другого та третього висновків комісійної судово-медичної експертизи вбачається, що вони своїми діями не могли спричинити наслідків летального характеру для потерпілого ОСОБА_8 . Але такі дії міг здійснити хтось інший, оскільки в ході експертизи на тілі потерпілого було виявлено залишки дерев`яного предмету, а саме ОСОБА_7 вказував у своїх показаннях на те, що в день скоєння злочину виходив на ганок будинку з дерев`яною биткою, після того, як потерпілий трохи раніше того ж дня скоїв бійку із свідком ОСОБА_7 прямо в нього на подвір`ї.

Також обвинувачені звернули увагу на те, що на відміну від їх показань, які повністю співпадають і не змінювались під час досудового розслідування та судового розгляду справи, показання свідка ОСОБА_7 на етапі досудового розслідування та на етапі судового розгляду відрізняються. Крім того вказують на те, що свідок ОСОБА_7 мав особисту неприязнь до потерпілого.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання його підзахисних та звернув увагу суду на те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не вчинили жодних дій спрямованих на ухилення від слідства та суду, перешкоджання встановленню істини у справі та й не мають таких намірів. Крім того, на даний час допитаний свідок ОСОБА_7 , а тому такий ризик як можливість впливу на свідка ОСОБА_7 відпав.

Тому сторона захисту переконана в тому, що на даний час з урахуванням позитивних характеристик на ОСОБА_5 , даних про особи обвинувачених, які свідчать, що вони не схильні до втечі, відпала необхідність у дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та можливо змінити запобіжні заходи на більш м`які, не пов`язані з триманням під вартою, а саме на особисте зобов`язання.

Прокурор ОСОБА_3 висловив заперечення проти клопотання сторони захисту, вказавши на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органу досудового розслідування та суду, щодо обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не відпали і продовжують існувати. Щодо наявності обгрунтованої підозри відносно обвинувачених за ст. 121 ч. 2 КК України, то на переконання прокурора сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, вагомість цих доказів підтверджує винуватість ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Заслухавши сторону захисту та думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони захисту має право своєю ухвалою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Статтею 201 КПК України передбачено право обвинуваченого (його захисника) подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу. Копія такого клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються копії матеріалів, якими обґрунтовується клопотання; перелік свідків (у разі наявності), що можуть підтвердити відомості, що зазначені в клопотанні; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та матеріалів, що його обґрунтовують.

Подане клопотання відповідає вимогам ст. 201 КПК України та вручене прокурору раніше, ніж за три години до початку його розгляду.

Статтею 177 КПК України визначено мету та підстави застосування запобіжних заходів щодо обвинуваченого.

Під час обрання судом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження дії цього терміну, судом було надано оцінку обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, заперечення щодо такого клопотання стороною захисту та постановлено ухвалу про обрання запобіжного заходу, який в послідуючому неодноразово продовжувався. Саме в цих ухвалах судом надавалася оцінка наявності мети і підстави застосування запобіжного заходу.

Чинним КПК України визначено обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, але прямо не визначені такі обставини під час вирішення питання про зміну запобіжного заходу.

Натомість, виходячи з принципів, що закладені в ст. ст. 7 та 9 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність застосування таких засад як верховенство права; законність; безпосередність дослідження показань, речей і документів під час заявленого стороною захисту клопотання.

Зважаючи на законодавчо визначену мету заходів забезпечення кримінального провадження - досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України), а також мету застосування запобіжного заходу - забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду (ч. 1 ст. 177 КПК України), суд доходить висновку, що у даному кримінальному провадженні при обранні обвинуваченим запобіжного заходу була досягнута зазначена вище мета.

Суд на даній стадії процесу безпосередньо дослідив фактично всі надані стороною обвинувачення докази, також по справі проведено три комісійні судово-медичні експертизи для з`ясування ряду питань, в тому числі поставлених стороною захисту, допитано судових експертів.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання від семи до десяти років.

Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»).

У справі «Москаленко проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повідомлено про підозру, дані про особу обвинувачених та наявність ризиків, відповідно до ст.177 КПК України, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки підстави запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинувачених, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою.

Відмовляючи в клопотанні про зміну запобіжного заходу, суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Щодо твердження сторони захисту про недостатність наданих стороною обвинувачення доказів та невинуватість обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у інкримінованому їм злочині, що їх дії не могли спричинити наслідків летального характеру для потерпілого ОСОБА_8 , то суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України питання допустимості та достатності доказів буде вирішене під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення кінцевого рішення по даному кримінальному провадженню, як і питання доведеності чи не доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у скоєні вищевказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 205, 331, 369-372, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і їх захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки передбачені ст. 395 КПК України.

Головуючий: суддя ОСОБА_1