Номер провадження: 11-сс/813/1085/21
Номер справи місцевого суду: 523/9398/21 1-кс/523/2568/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000468 від 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000468 від 02.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та накладено арешт на речі вилучені в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 1.Мобільний телефон «Iphone Х», у корпусі чорного кольору, який упакований до спеціального пакету SUD 1121577; 2.Мобільний телефон «Iphone Х», у корпусі золотистого кольору, чорним силіконовим чохлом, який упакований до спеціального пакету SUD 1121578; 3.Мобільний телефон «Iphone Х», у корпусі золотистого кольору, з прозорим чохлом, який упакований до спеціального пакету ЕХРТ0204145.
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно може бути предметом злочину та можуть містити відомості про обставини вчинення злочину.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_8 , вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню з наступних підстав.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що:
- обшук було проведено без ухвали слідчого судді або на підставі ухвали із невірною адресою;
- на момент винесення ухвали оскаржуваної ухвали вилучене майно не було визнано речовим доказом;
- до мобільних телефонів, вилучених під час обшуку не може бути застосована спеціальна конфіскація, оскільки власники означеного майна не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні;
- судом першої інстанції було порушено строк накладення арешту;
- відсутні правові підстави на накладення арешту на майно, однак судом це проігноровано.
На підставі вищевикладеного просить ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого.

Позиції учасників апеляційного розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який просив поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу про накладення арешту; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та повідомив, що на даний час досудове розслідування зупинене в зв`язку з розшуком підозрюваного; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Щодо строків на апеляційне оскарження
Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала була постановлена без участі власника майна, копія не була йому вручена або надіслана поштою, а тому апеляційний суд дійшов висновку що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущений.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні слідчого зазначено, що слідчим відділенням ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000468, відомості про яке внесені до ЄРДР 02.04.2021року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

За версією органів досудового розслідування, в ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що 23.03.2021 року приблизно о 18:30 годині невстановлені особи, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 25, погрожуючи ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусово змусили сісти до автомобілю, після чого відвезли його до приватного будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , де утримували останнього проти його волі.

В рамках вказаного кримінального провадження 17.06.2021 року в період часу з 15:23 години по 16:04 годину на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини скоєного кримінального правопорушення проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .. Під час обшуку виявлено та вилучено речі, перелік яких міститься в клопотанні.

Вилучені предмети, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, згідно клопотання слідчого містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, вилучені речі необхідні з метою проведення подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів, у зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту вилучене майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучені мобільні телефони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, на них може міститися інформація, яка має відношення до кримінального провадження, зокрема, щодо обставин незаконного позбавлення волі особи, а також осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання речовими доказами від 17.06.2021 року, відповідно до якої вилучені речі та документи визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов вірного висновку, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з метою проведення судових експертиз з вилученим майном та зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважав за необхідне на даному етапі досудового слідства накласти арешт на вказане в клопотанні майно, з метою збереження та дослідження вказаних речових доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками ухвали слідчого судді про те, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000468.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000468відомості про яке внесені до ЄРДР 02.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, про накладення арешту на майно, перелічене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до долученого до матеріалів клопотання протоколу обшуку, 17.06.2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, за адресою: м. Одеса, вулиця Планетна, 40, був проведений обшук, під час проведення якого були вилучені мобільні телефони, перелік яких міститься в клопотанні.

Окрім того, вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому на нього може бути накладений арешт, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, незалежно від того, хто є його власником, у кого і де він знаходиться, а також незалежно від того чи належить він підозрюваному або іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, посилання апелянта на те, що слідчим суддею безпідставно та всупереч ст. 170 КПК України накладено арешт на вилучене майно, не можуть бути взяті до уваги.

Апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі що обшук було проведено без ухвали слідчого судді або на підставі ухвали з невірною адресою, оскільки до матеріалів клопотання про накладення арешту слідчим була долучена копія ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року, більш того, відповідно до протоколу обшуку від 17.06.2021 року, особам які перебували в будинку зокрема ОСОБА_11 було повідомлено про те що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді від 25.05.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , та запропоновано видати зазначені в ухвалі речі та предмети, однак громадянка ОСОБА_11 заявила, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні речі та предмети зазначені в ухвалі слідчого судді. Зауважень від осіб які перебували під час проведення слідчої дії, стосовно невірної адреси проведення обшуку до учасників не надходило. За результатами проведення обшуку було складено протокол, який був підписаний учасниками слідчої дії без зауважень (а.п. 23-27).

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що на момент винесення оскаржуваної ухвали вилучене майно не було визнане речовим доказом у кримінальному провадженні спростовуються долученою до клопотання про накладення арешту постановою від 17.06.2021 року про визнання речовими доказами предметів вилучених в ході проведення обшуку (а.п. 28-33).

Крім того апеляційний суд відхиляє доводи про те, що власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, на даний час тривають необхідні слідчі дії. Таким чином, вилучені телефони є речовими доказами у розумінні ст.98 КПК України, а тому є правомірним накладання арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідь до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати такого майна власником чи особою в якої його вилучено. Однак з накладенням арешту втрачається така можливість, а тому може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням слідчого про арешт майна слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні №0000468 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Посилання в апеляційній скарзі на те що слідчим суддею порушено строк накладення арешту не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на таке.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно матеріалів кримінального провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вилучене майно 18.06.2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, а порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання не є підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови в накладенні арешту.

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки у ньому не зазначено підстав та обґрунтування накладання арешту на майно, спростовується змістом клопотання, у якому зазначено як підстави так і обґрунтування накладання арешту на майно.

Посилання апелянта на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом - не встановлено.

Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000468 від 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4