Номер провадження: 11-кп/813/1281/21
Номер справи місцевого суду: 521/494/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Білгород Дністровського району, с. Біленьке, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше судимого,

засудженого 22.05.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, за ст. 121 ч. 2 КК України до 8 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що засудженим ОСОБА_8 , не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

При цьому суд врахував характеристику адміністрації ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», з якої вбачається, що засуджений ОСОБА_8 , за час відбування покарання в установі не довів своє виправлення, за період відбування покарання в установі мав 8 заохочень, та 9 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин суд вважав, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду на притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст. 50, 65 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія» про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку матеріалам доданим до клопотання та незаконно врахував наявність у нього дисциплінарних стягнень, оскільки він, на момент розгляду клопотання вважався таким, що не має стягнень.

Крім того, суд неправильно оцінив характеристику ОСОБА_9 , наданої установою відбуття покарання, яка є цілком позитивною та в ній міститься висновок про доцільність застосування до ОСОБА_9 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, під час відбування покарання ОСОБА_9 був працевлаштований та працював слюсарем-сантехніком, свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, також у нього є неповнолітня дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій він має намір допомагати.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали провадження за клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2015 року, ОСОБА_8 був засуджений за ст.121 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 на момент розгляду в суді клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно-дострокове звільнення відбув більше 2/3 строку призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що він став на шлях виправлення апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним доказом виправлення засудженого ОСОБА_8 , який, відповідно до характеристики адміністрації колонії, мав порушення встановленого порядку виконання та відбування покарання, відповідно до ч.14 ст.134 КВК України визнається таким, що не має стягнень. До засудженого застосовувалися заходи заохочення у відповідності з порядком, встановленим ст.131 КВК України. На виробництві установи працевлаштований слюсарем-сантехніком, дбайливо ставиться до майна колонії і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, суворо дотримується правил техніки безпеки і безпеки праці, залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Щодо тверджень апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що свою вину у вчиненому злочині він визнав повністю, також у нього є неповнолітня дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій він має намір допомагати, апеляційний суд вважає, що зазначені соціальні фактори не є такими, що сприяють виправленню засудженого та є підставами для його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що, хоча ОСОБА_8 на теперішній час визнається таким, що не має стягнень, однак за період відбування покарання в установі 9 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність у нього сумлінної поведінки, яка є одним із необхідних аспектів виправлення засудженого.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що на теперішній час, призначене ОСОБА_11 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404,405,407,418,419, 537,539 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4