Справа № 362/609/21
Провадження № 1-кс/362/108/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
слідчого- ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду м. Василькова, Київської області клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в с т а н о в и в:
02.02.2021 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 ,з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання мотивовано тим, що на початку січня 2004 року громадянин Китайської Народної Республіки, ОСОБА_6 , знаходячись в АДРЕСА_1 , запропонував ОСОБА_7 вступити з ним у злочинну змову з метою організації незаконного переправлення осіб, через державний кордон України. На цю пропозицію ОСОБА_7 погодився. В подальшому, до них приєднались громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_8 і громадяни України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також невстановлені досудовим розслідуванням особи.

В перших числах березня 2004 року Ай Бін доручив ОСОБА_7 підшукати та орендувати приміщення у місті Києві та Київській області з метою переховування в ньому від правоохоронних органів громадян Китайської Народної Республіки (далі -КНР), яких незаконно переправили на територію України поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів та без дозволів відповідних органів державної влади, з метою подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України до країн Західної Європи, а також підшукати осіб для спільного вчинення злочину.

На початку березня 2004 року ОСОБА_7 , діючи за вказівкою ОСОБА_11 підшукав та орендував будинок АДРЕСА_2 , який почав використовувати для переховування в ньому від правоохоронних органів, громадян КНР, яких незаконно переправили на територію України поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів та без дозволів відповідних органів державної влади, з метою подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України до країн Західної Європи.

05 березня 2004 року ОСОБА_7 , діючи умисно, на виконання вказівки Ай Біна з приводу пошуку нового члена групи, зателефонував до ОСОБА_12 (Херсонська область, Нововоронцовський район, с. Дутчани) та повідомив що для її сина ОСОБА_10 (свого двоюрідного брата) він знайшов роботу і необхідно, щоб останній терміново приїхав до нього у місто Київ.

Зранку 07 березня 2004 року, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , під час зустрічі зі ОСОБА_10 (який того ж дня рано-вранці приїхав у м. Київ), ОСОБА_7 повідомив останньому, що його робота буде полягати у нагляді за громадянами КНР, яких незаконно переправили на територію України поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів та без дозволів відповідних органів державної влади яких в подальшому необхідно незаконно переправити через державний кордон України до країн Західної Європи. На цю злочинну пропозицію ОСОБА_10 погодився. Цього ж дня, ОСОБА_7 на власному автомобілі марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 привіз ОСОБА_10 в орендований ним будинок АДРЕСА_2 . По дорозі він детально розповів у чому буде полягати його робота, а саме що він буде проживати у будинку разом з нелегальними мігрантами громадянами КНР, наглядати за ними (дивитись, щоб хто-небудь не вийшов з будинку на двір, за межі двору, виносити з будинку сміття та спалювати його вночі, щоб не привертати уваги місцевих жителів), прибирати за китайцями сміття в тому щоб не допустити викриття правоохоронними органами місця перебування нелегальних мігрантів-громадян КНР.

У вказаному будинку ОСОБА_10 , діючи згідно з наданими йому ОСОБА_7 вказівками у період з 7 березня по 28 травня 2004 року, здійснював нагляд за громадянами КНР(яких привозили ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ) для того, щоб їх не викрили працівники правоохоронних органів, оскільки їх незаконно переправили на територію України з метою подальшого переправлення до країн Західної Європи. Також за вказівкою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 вів підрахунок привезених та вивезених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 нелегальних мігрантів громадян КНР. На момент приїзду ОСОБА_10 у вказаному будинку знаходився вже громадянин КНР ЛуВеймін, який в подальшому був призначений Ай Біном наглядачем за громадянами КНР, яких переховували в цьому приміщенні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

На початку квітня 2004 року, ОСОБА_7 , виконуючи вказівку ОСОБА_11 , з метою розширення кількості членів злочинної групи, знаходячись приміщенні бару «Манго», який належить йому та знаходиться в м. Києві по вул. Декабристів, 7, запропонував своєму знайомому ОСОБА_9 за винагороду, на автомобілі марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким за дорученням користувалася дружина ОСОБА_7 ОСОБА_13 , допомагати йому у здійсненні прихованого від працівників правоохоронних органів перевезенні нелегальних мігрантів в орендовані ним приміщення, а також доставляти для них продукти харчування. На цю пропозицію ОСОБА_7 , ОСОБА_9 погодився.

Впродовж квітня-травня 2004 року ОСОБА_7 за сприянням ОСОБА_9 , керуючи автомобілями марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаючи що вказаних нелегальних мігрантів з КНР незаконно переправлено через державний кордон України та усвідомлюючи, що їх планують в подальшому незаконно переправити до країн Західної Європи, за вказівкою ОСОБА_11 і з вказаних ним місць з періодичністю один-два рази на тиждень, здійснювали перевезення в будинок АДРЕСА_2 нелегальних мігрантів групами, в кількості 8-10 осіб, за якими наглядали ОСОБА_10 та ЛуВеймін.

За цей період у вищевказаний будинок, ОСОБА_7 за сприянням ОСОБА_9 доставив і там переховував близько 200 громадян КНР, котрі раніше були незаконно переправленні невстановленими слідством особами з території Російської Федерації через державний кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України до країн Західної Європи.

Крім того, впродовж квітня-травня 2004 року, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 керуючи автомобілями марки Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , неодноразово привозили для громадян КНР у будинок АДРЕСА_2 продукти харчування, куплені за кошти, надані Ай Біном, у невстановлених слідством осіб на Деміївському ринку, який знаходиться в АДРЕСА_4 .

28 травня 2004 року вжитими працівниками ГУБОЗ МВС України заходами по вул. Леніна, 21 в с. Устимівка Васильківського району Київської області затримано ОСОБА_10 та ОСОБА_5 разом із 83 громадянами КНР, яких незаконно переправили через державний кордон України невстановлені слідством особи поза пунктами пропуску, без відповідних дозволів та документів органів державної влади, з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України до країни Західної Європи.

Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_8 , повторно, за попередньою змовою групою осіб, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, здійснював керівництво такими діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України.

ОСОБА_8 , підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

01.02.2013 року ОСОБА_14 винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Підозра ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: - протоколами огляду місця події від 28.05.2004 року та 13.10.2004 року; - протоколами пред`явлення для впізнання від 27.06.2004; - показаннями свідків ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 та іншими матеріалами в сукупності.

Перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, і за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 7 років, станом на даний час вже на протязі тринадцяти років переховується від органів досудового розслідування за межами країни, у зв`язку з чим є ризик, що перебуваючи на волі він може продовжити свою злочинну діяльність, крім того з метою запобігти спробам незаконного, шляхом погроз та підкупу, умовляння, вплинути на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, схиляючи їх до дачі неправдивих показань та перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином.

30.03.2005 року винесено постанову про притягнення громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, однак пред`явити йому обвинувачення не виявилось за можливе, у зв`язку з тим, що 28.06.2004 року він перетнув державний кордон України у напрямку «виїзд». Того ж дня винесено постанову про оголошення громадянина Китайської народної Республіки Лу Вейміна у розшук.

07 грудня 2009 року у зв`язку з не встановленням місцезнаходження обвинувачених громадян Китайської Народної Республіки ОСОБА_11 та Лу Вейміна кримінальну справу щодо вказаних осіб виділено в окреме провадження з кримінальної справи по обвинуваченню громадян України ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

19.08.2011 року громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в міжнародний розшук та направлено відповідну постанову до НЦБ Інтерполу в України для виконання.

01.02.2013 року вчинене ОСОБА_21 та Лу Вейміном кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під реєстраційним номером №0000031 з правовою кваліфікаціє «Незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб».

01.02.2013 року ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Лу ОСОБА_22 оголошений у міжнародний розшук, що підтверджується інформацією з Головного центру обробки інформації Державної Прикордонної служби України.

Прокурор в клопотанні вказав, що застосування домашнього арешту чи особистого зобов`язання щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, продовжити свою злочинну діяльність, крім того з метою запобігти спробам незаконного, шляхом погроз та підкупу, умовляння, вплинути на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, схиляючи їх до дачі неправдивих показань та перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином.

Беручи до уваги вище зазначене, а також враховуючи те, що запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходівє неможливим.

У судове засідання підозрюваного ОСОБА_5 не доставлено.

Прокурор у судовому засіданні просив клопотання задовольнити.

Слідчий в судовому засідання підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, слідчого, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 01.02.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 232 КК України, приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 01.02.2013 р. відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Як вбачається із матеріалів клопотання письмове повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належним чином вручено не було.

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено таке: «слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку статті 206 КПК України».

Відповідно до ст. 20 КПК України, підозрюваний має право на захист, яке полягає у тому числі і в праві особисто подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.

Ст. 22 КПК України передбачено, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відсутність у судовому засіданні підозрюваного та захисників, унеможливило надати суду докази та відстояти правову позицію підозрюваного щодо розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, окрім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка згідно положень ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, гарантовано право на справедливий судовий розгляд, кожний обвинувачений у скоєнні кримінального злочину повинен мати можливість для підготовки свого захисту.
Основоположні права та свободи людини, зокрема й права на свободу та особисту недоторканність, проголошеного як у ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини, так і в ст. 29 Конституції України, та рішеннями Європейського суду. Органи обвинувачення повинні забезпечити дотримання конституційних прав і свобод людини, серед яких особливе місце займає право на свободу та особисту недоторканність, на рівні, якому вони гарантуються Конвенцією і практикою Суду. Звуженням прав людини і громадянина порушує вимоги ст. 22 Конституції, та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції
Обов`язкова присутність особи відносно якої розглядається питання про обрання запобіжного заходу закріплена рішеннями Європейського суду, зокрема у справі «Ґраужініс проти Литви» (Grauzinis v Lithuania), 37975/97, 10 жовтня 2000 року, за яким суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що стояло на кону з боку заявника а йшлось про його свободу, а також проміжку часу між різними рішеннями та переоцінки підстав для тримання під вартою, присутність заявника на слуханнях в суді 03 і 17 липня 1997 року з питання попереднього ув`язнення було необхідним для того, щоб він мав можливість давати достатню інформацію та вказівки своєму адвокатові, окрім того, якщо їх розглядати в цілому, то це та подальші провадження не забезпечили заявнику можливості ефективно контролювати законність тримання під вартою, якого вимагає пункт 4 статті 5 Конвенції, тобто заявникові не були надані гарантії, які відповідають застосованому в цьому випадку виду позбавлення волі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; - перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
- враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Оскільки суд повинен зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".
Слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання).
У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПКслідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні. Слід мати на увазі, що змінити або доповнити подане до слідчого судді, суду клопотання про застосування запобіжного заходу вправі лише прокурор.
Відповідно до пункту 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам статті 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання); у випадку недотримання слідчим, прокурором вимог статті 184 КПК України слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність клопотань з боку прокурора про зміну або доповнення поданого клопотання, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 станом на час надходження клопотання до суду, тобто 02.02.2021 р. та на час розгляду клопотання в суді копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу вручено не було.
Вимогами КПК України закріплено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника.
Так, відповідно до правил ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, оголошений у міжнародний розшук.
Враховуючи, що участь підозрюваного в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обов`язковою, між тим він до суду не доставлений, матеріали клопотання на час розгляду і суді не містять відомостей, що підозрюваного оголошено у міжнародний розшук; також прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу не доведено наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, слідчий суддя з метою гарантовання права на справедливий судовий розгляд та дотримання прав громадянина України приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», ст. ст. 3, 20, 22, 110, 177, 183, 184, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
На ухвалу протягом п`яти днів з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1