Дата документу 27.04.2021
Справа № 334/23/19
Провадження № 1-кп/334/198/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003634 від 11.10.2018 року за обвинувачення м

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню технічну освіту, не працевлаштованого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2018 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ЗАЗ-ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вулиці Сергія Синенка, зі сторони вулиці Таганської в напрямку вулиці Піщаної в місті Запоріжжі.

В цей час, на нерегульований пішохідний перехід, який розташований в районі будинку № 23 по вулиці Сергія Синенка та позначений дорожніми знаками - 5.35.1 та 5.35.2 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, вийшла пішохід ОСОБА_5 , яка почала перетинати проїзну частину, зліва-направо відносно руху автомобіля «ЗАЗ-ДЕУ Ланос».

Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_4 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість виявити пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_5 , яка рухалась по ньому, своєчасно не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останній, в стані гальмування виїхав на пішохідний перехід, де передньою лівою частиною кузова автомобіля скоїв на неї наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких: - п.18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-873 від 28.12.2018, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована до КУ «Запорізької обласної клінічної дитячої лікарні» ЗОР.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1509 від 22.12.2018, забій головного мозку з локалізацією зон вогнищ забою в лівих тім`яних та лобних долях, в правій скроневій долі, закритий перелом передньої станки лівої гайморової пазухи, зі скупченням крові в пазусі, забої та садна в області обличчя та голови у ОСОБА_5 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не було небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Закритий перелом лівої малогомілкової кістки в нижній її третині без зміщення кісткових фрагментів у ОСОБА_5 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не було небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Дані ушкодження утворилось від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті удару виступаючими частинами рухаючогося автомобіля в умовах дорожньо- транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину не визнав, суду пояснив, що має досвід керування транспортними засобами.

11.10.2018 року, приблизно о 13-30 год, він керував транспортним засобом - автомобілем «ЗАЗ-ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював рух по вулиці Сергія Синенка, зі сторони вулиці Таганської в напрямку вулиці Піщаної в місті Запоріжжі. Разом з ним в автомобілі знаходилися його знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Під час руху, по вищевказаній вулиці, неподалік зупинки громадського транспорту «Прохідна ЗТЗ», бачив, що стоїть маршрутний автобус жовтого кольору, який здійснював висадку та посадку пасажирів.

Він, не зупиняючи свого транспортного засобу та продовжуючи рух, побачив дитину, яка вибігла з задньої частини автобуса та в темпі бігу перетинала проїзну частину дороги. Він застосував екстрене гальмування але запобігти наїзду не вдалося.

ОСОБА_4 вважає, що дівчина раптово вибігла на проїзну частину дороги, отже його вини у тому не має, бо вона сама повинна була бути уважнішою. Проте, він пропонував свою допомогу у лікуванні дівчинки, але батьки потерпілої відмовились від допомоги.

Цивільний позов обвинувачений не визнає оскільки вважає його необґрунтованим.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 11.10.2018 року приблизно 13-20 годині вона поверталася після школи до дому на маршрутному автобусі. На зупинці вона вийшла з автобуса та їй треба було перейти на протилежну дорогу від зупинки. Біля зупинки був нерегульований пішохідний перехід. По сторонам вона не дивилася, оскільки вважала, що автомобілі повинні пропускати пішоходів, тому бистрим рухом з задньої сторони автобуса вона почала перетинати проїзну частину та відчула удар, від якого впала не землю. Більше нічого не пам`ятає бо отямилася вже у машині швидкої допомоги.

Законний представник потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_8 пояснила, що не була на місці ДТП, тому про обставини події їй відомо зі слів доньки та слідчих.

ОСОБА_8 пояснила, що донька довго лікувалася, оскільки мала численні тілесні ушкодження. На теперішній час, стан її здоров`я не задовільний, донька перебуває на обліку у лікаря невропатолога. Після ДТП часто втрачає свідомість, виникають судоми.

Щодо міри покарання покладається на розсуд суду, а на задоволенні цивільного позову наполягає та просить суд його задовольнити.

Даючи оцінку поясненням обвинуваченого, суд не бере до уваги свідчення ОСОБА_4 про те, що в даній ДТП, він не мав можливості шляхом гальмування, попередити скоєння наїзду на пішохода та ДТП сталася з вини пішохода, оскільки вона перебігала проїзну частину. Ці пояснення дані ним з метою ухилення від кримінальної відповідальності і на увагу не заслуговують, бо суперечать іншими перевіреними судом доказами, а саме поясненнями свідка ОСОБА_6 , які були оголошені у судовому засіданні, потерпілої ОСОБА_5 , висновками експертиз тощо.

Пояснення ж потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 повністю узгоджуються зі слідчим експериментом, на якому останній вказав в деталях події ДТП, так як був прямим свідком, а також висновками експерта, згідно якого: З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля марки «ЗАЗ-ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій ОСОБА_4 виконуючи вимоги вищезгаданих пунктів Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти дану ДТП шляхом застосування гальмування та зупинки автомобіля до місця наїзду на пішохода.

Суд не може погодитися з доводом обвинуваченого про те, що протиправність дій потерпілого пішохода виключає винуватість засудженого. Незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати вимогу пункту 18.1 Правил і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху.

Суд також взяв до уваги висновок судової медичної експертизи № 1509 від 22.12.2018 згідно якого, потерпіла ОСОБА_5 отримала закритий перелом лівої малогомілкової кістки в нижній її третині без зміщення кісткових фрагментів, забій головного мозку з локалізацією зон вогнищ забою в лівих тім`яних та лобних долях, в правій скроневій долі, закритий перелом передньої станки лівої гайморової пазухи, зі скупченням крові в пазусі, забої та садна в області обличчя та голови, які не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день. Дані ушкодження утворилось від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті удару виступаючими частинами рухаючогося автомобіля в умовах дорожньо- транспортної пригоди.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши покази свідка та матеріали кримінального провадження в повному обсязі, суд вважає, що подія злочину мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Підстав для ухвалення виправдувального вироку, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості, вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, а саме, його вік, стан здоров`я, тому суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 286 КК України, необхідне й достатнє для його виправлення, попередження нових злочинів у виді обмеження волі та застосування положень ст. 75 КК України з звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням, встановленням іспитового строку.

Також, суд враховує і вимоги, що викладені у п.20 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди враховують не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Тому на виконання вказаних вимог закону, судом враховується факт грубого порушення ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху наслідком яких є заподіяння потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесного ушкодження, відсутність будь-яких мотивів для допущення таких неправомірних дій.

Також, враховуючи, що саме через грубе порушення Правила дорожнього руху водієм ОСОБА_4 сталось, інкриміноване йому кримінальне правопорушення, тому також слід застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Законим представником неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_8 подано до суду цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 завдану ним майнову шкоду у розмірі 7859,36 гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 0000 грн.

Ухвалою суду від 26.06.2019 року було прийнято до розгляду цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Обвинувачений цивільний позов про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що він не винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, а позивач зловживає своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок Відповідача. Вважає безпідставними розрахунки позивача, та зазначив, що підстав для компенсування потерпілим шкоди немає, з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених витрат.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріалами справи повністю підтверджено розмір матеріальної шкоди, що фактично дорівнює витрати на лікування потерпілої, а відтак матеріальну шкоду в розмірі 7859,36 гривень, ОСОБА_4 повинен відшкодувати законному представнику потерпілій ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) вказав, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, спричинена винними діями ОСОБА_4 у розмірі 60 000 грн. суд прийшов до наступного.

Положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до страхової компанії як юридичної особи, на яку статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено обов`язок відшкодування такої шкоди. Така правова позиція викладена у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к.

В результаті вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, неповнолітній потерпілій ОСОБА_5 було завдано фізичного болю та страждань. Тривале лікування супроводжувалося болями та значними фізичними незручностями. Наслідки ДТП на теперішній час продовжують існувати. ОСОБА_5 перебуває на обліку у невропатолога, часто відчуває головну біль, запаморочення. Такі обставини свідчать про завдання потерпілій моральної шкоди в розумінні положень ст. 23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права ч. 2 ст. 1172 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню грішми за рахунок обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступінь та глибину моральних страждань потерпілої, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, конкретних обставин справи, порушення нормального укладу життя, суд вважає, що еквівалентною завданим моральним стражданням буде сума, що складає 30 000 грн.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд стягує з обвинуваченого процесуальні витрати на проведення судових експертиз.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 50, 65- 67, 75 КК України, ст.ст. 367, 368, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим за ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_2 у відшкодування матеріальної шкоди 7859,36 гривень та 30 000 гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати на проведення судової інженерно транспортної експертизи в сумі 858 гривень.

Речові докази: транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ-ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який постановою Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області від 11.10.2018 року визнано речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 повернути власнику ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1