КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю
секретаря судових засідань ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві з застосуванням відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0003435 від 03 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 серпня 2021 року.
При вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції врахував, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких, те, що ОСОБА_6 раніше судимий та не має стабільного джерела доходу, на підставі чого прийшов до висновку, що на даний час інші більш м`які запобіжні заходи не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо існування у поведінці ОСОБА_6 ризиків передбачених ст. 177 КПК України, є суто формальними, оскільки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, враховуючи тривалий час перебування ОСОБА_6 під вартою, а також обсяг судового слідства, який проведено, те, що судом вже допитано потерпілого та основного свідка по справі, адвокат ОСОБА_5 вважає, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися.
Просить апелянт врахувати і дані про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, цивільну дружину, що вказує на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, неофіційно працює, не має закордонного паспорту та фінансових можливостей для ухилення від суду.
Також, на думку апелянта, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою було порушено, передбачений ст. 199 КПК України, порядок його заявлення та розгляду, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0003435 від 03 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 серпня 2021 року.
З рішення суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні який обвинувачується ОСОБА_6 , які пов`язанні з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я двох осіб, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що він не працює, суспільно корисною працею не займається, осіб на утриманні не має, раніше судимий, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Ті дані про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, були враховані судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і посилання захисника на те, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою було порушено порядок заявлення такого клопотання та його розгляду.
Ті обставини, що наданий час по справі допитані потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 , не можуть свідчити про зменшення існуючих ризиків, зважаючи на те, що судом приймається рішення на підставі всіх доказів досліджених безпосередньо в судовому засіданні. При цьому, положення чинного Кримінального процесуального кодексу Україні, не забороняють, у разі потреби, повторно допитати вказаних осіб.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_6 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а відтак апеляційна скарга його захисника ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 -без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3