Справа № 939/1852/20
УХВАЛА
Іменем України

09 лютого 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000580 від 15 липня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луб`янка Бородянського району Київської області, громадянина України, непрацюючого, який проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 14 липня 2020 року, близько, 15-ї години, в с. Луб`янка Бородянського району Київської області він перебував в автомобілі "Audi", чорного кольору, який знаходився у його постійному користуванні, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та нанесенням тілесних ушкоджень предметом, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень.Реалізуючи вказаний умисел, 14 липня 2020 року, близько, 15-ї години, ОСОБА_4 приїхав на автомобілі "Audi" чорного кольору, який перебував у його постійному користуванні, до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , та розуміючи, що знаходиться в громадському місці, прагнучі показати свою зневагу до існуючих норм та правил поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок інших осіб, протиставляючи себе суспільству, державі, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно, не виходячи з автомобіля, застосував заздалегідь підготовлений ним спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет - вибуховий піротехнічний виріб, а саме запалив та кинув вказаний виріб у бік, де знаходилися місцеві жителі, у тому числі, співмешканка власника магазину ОСОБА_7 , при цьому вчинення вказаних дій ОСОБА_4 супроводжував нецензурною лайкою в бік останніх. За декілька секунд вищевказаний піротехнічний виріб вибухнув та внаслідок вибуху потерпіла ОСОБА_7 отримала пошкодження ноги, що в свою чергу завдало їй фізичного болю, а також вказаними діями ОСОБА_4 тимчасово припинено нормальну роботу магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".Після вчинення хуліганських дій ОСОБА_4 на автомобілі "Audi" чорного кольору з місця вчинення правопорушення поїхав у невідомому напрямку.
За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 31 липня 2020 року до обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 вересня 2020 року (включно).

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено до 30 вересня 2020 року (включно).

За ухвалою підготовчого судового засідання Бородянського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 листопада 2020 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 січня 2021 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 лютого 2021 року.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на шістдесят днів, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що на даний час ризики та обставини, які враховувалися при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , не зменшилися, зокрема, існує ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, ризики незаконного впливу на свідків, потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення; крім того, ОСОБА_4 раніше судимий, офіційно не працює, на даний час на розгляді в Бородянському районному суді Київської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому, оцінюючи в сукупності всі обставини, такі як вагомість наявних доказів щодо вчинення обвинуваченим цього правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, репутацію обвинуваченого, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків.

Вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який не погодився з клопотанням прокурора про продовження строку тримання його під вартою, думку захисника - адвоката ОСОБА_5 , який також заперечував проти задоволення клопотання прокурора і на підтвердження своєї позиції надав довідку від лікаря про вагітність жінки, з якою ОСОБА_4 проживав, та довідку про можливість його працевлаштування, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Тимошенко проти України" вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справіта переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Суд вважає, що в даному випадку продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим до семи років позбавлення волі, враховуючи репутацію та дані про особу обвинуваченого, який не має постійної роботи, має непогашену судимість і на даний час на розгляді в Бородянському районному суді Київської області перебуває кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 України, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім. Надані стороною захисту довідка про можливість працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_4 його сестрою та довідка про вагітність особи, чиї стосунки з обвинуваченим не є підтвердженими, на думку суду, не свідчать про обставини, які виключають зазначені ризики,а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в межах двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд вважає за необхідне, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.
Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 08 квітня 2021 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий-суддяОСОБА_8