Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/2641/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючого на посаді в.о. начальника відділу контролю за благоустроєм Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, раніше не судимого,
про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000018 від 09.02.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000018 від 09.02.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду в.о. начальника відділу контролю за благоустроєм транспортної інфраструктури та збереження природного середовища Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, будучи службовою особою у відповідності до примітки 1 ст. 364 КК України, упродовж часу з 23.02.2021 по 28.02.2021 вчинив умисний корупційний злочин у сфері службової діяльності при наступних обставинах.
В кінці листопада 2020 року ОСОБА_7 , який є представником ФОП ОСОБА_8 , звернувся від імені ФОП ОСОБА_8 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з письмовим зверненням (листом) щодо надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва.
Через деякий час, отримавши вказаний лист, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, вирішив використати виниклу ситуацію у своїх корисливих цілях, та в ході розмови з ОСОБА_7 , яка відбулася 26.01.2021 на території, прилеглій до Деснянської РДА, за адресою: м. Київ, вул. Маяковського, 29, повідомив останньому про можливість вирішення питання щодо надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва виключно у разі надання грошових коштів в розмірі 2000 доларів США за одну станцію. При цьому, ОСОБА_9 повідомив, що позитивне вирішення цього питання можливе виключно за погодженням з керівництвом Деснянської РДА.
Також, продовжуючи виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_9 будучи службовою особою при подальших зустрічах з ОСОБА_7 повідомив йому про можливість встановлення зарядних станцій за адресами АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , на території гаражів-паркінгів. За погодження та встановлення 4 зарядних станцій ОСОБА_9 висунув вимогу ОСОБА_7 про передачу грошових коштів в сумі 8000 доларів США. Після того як ОСОБА_7 погодився на висунуту вимогу, ОСОБА_9 сказав, що потрібно підготувати офіційний лист на адресу Деснянської РДА, з проханням надати дозвіл на встановлення зарядних станцій на зазначених 4 адресах. В подальшому, цей лист ОСОБА_9 зареєстрував у канцелярії Деснянської РДА за вхідним номером 102/1406 від 12.02.2021.
В той же час, ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що для реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на отримання неправомірної вигоди йому необхідно отримати погодження вказаного листа у Відділі контролю за благоустроєм та збереженням природного середовища Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, до завдань якого віднесено контроль за благоустроєм території, технічним і санітарним станом об`єктів інфраструктури району, впорядкуванням територій підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок, утриманням будівель і споруд інженерного захисту територій, утриманням житлових будинків, прибудинкових територій, доріг, зелених насаджень, правомірністю розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм), рекламоносіїв, проведенням будівельних, монтажних та земляних робіт згідно з чинним законодавством.
Враховуючи викладене, ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлений час, але не пізніше 23.02.2021 вступив у злочинну змову з в.о. начальника відділу контролю за благоустроєм Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_5 та повідомив йому про свій злочинний намір, який полягав у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва. В свою чергу, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, вирішив використати виниклу ситуацію у своїх корисливих цілях, та погодився на пропозицію ОСОБА_9 щодо отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 .
В той же час, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що для реалізації спільного з ОСОБА_9 злочинного умислу, спрямованого на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , будучи службовою особою та не бажаючи бути викритим у своїй злочинній діяльності, вирішив залучити до злочинної діяльності ОСОБА_10 , який не є службовою особою та працівником Деснянської РДА.
З вказаною метою, ОСОБА_5 перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлений час, але до 23.02.2021 вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 та повідомив йому про злочинний намір, який полягав у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва. При цьому, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_10 про те, що саме він буде отримувати грошові кошти від ОСОБА_7 та вести подальші переговори з приводу фінансових питань. В свою чергу ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи обізнаним у злочинних намірах ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , погодився на пропозицію ОСОБА_5 та надав згоду на сприяння у отриманні ними неправомірної вигоди.
В подальшому, 23.02.2021 під час особистої зустрічі ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 , що для остаточного вирішення питання щодо надання відповіді на подане звернення та погодження розміщення чотирьох зарядних терміналів для заряджання електромобілів необхідно зустрітися з в.о. начальника відділу контролю за благоустроєм Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_5 .
Під час зустрічі, 23.02.2021, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 , що питання розміщення зарядних станцій буде вирішено позитивно, та в подальшому він особисто буде сприяти господарській діяльності ОСОБА_7 погоджуючи всі питання з відповідними службами на території Деснянського району міста Києва. Також, ОСОБА_5 підтвердив раніше висунуту вимогу ОСОБА_9 про необхідність передачі готівкових грошових коштів за погодження розміщення станцій та в подальшому про необхідність додаткової оплати в розмірі 10% від отриманого прибутку щомісячно. Крім того, ОСОБА_5 повідомив, що визначену суму готівкових грошових коштів потрібно передавати ОСОБА_10 , який буде виступати «куратором бізнесу» та посередником між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку у вирішенні подальших питань щодо погодження та організації підприємницької діяльності.
Після вказаної зустрічі, ОСОБА_9 , будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, повідомив, що ОСОБА_7 частину грошових коштів в сумі 4 тисячі доларів США повинен передати ОСОБА_5 через посередника ОСОБА_10 , а частину грошових коштів в сумі 4 тисячі доларів США йому особисто.
В подальшому, 26.02.2021, орієнтовно о 09 год. 00 хв., під час особистої зустрічі, ОСОБА_9 , будучи службовою особою, діючи умисно, на виконання спільного з ОСОБА_5 злочинного умислу отримав від ОСОБА_7 частину обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США, враховуючи те, що дозвіл на влаштування зарядних станцій ще не підписаний, з умовою передечі іншої частини після підписання дозвільних документів.
Після цього, того ж дня ОСОБА_7 отримав лист за №102103/25-1280 від 26.02.2021, відповідно до якого Деснянська РДА не заперечувала проти розміщення зарядних станцій на території паркувальних майданчиків що розташовані за наступним адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_5 АДРЕСА_6
Після цього, 28.02.2021 ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що його довірена особа, а саме ОСОБА_10 зателефонує ОСОБА_7 та призначить зустріч під час якої необхідно буде передати грошові кошти.
В подальшому, 28.02.2021 о 19 год. 05 хв. під час зустрічі в кав`ярні по вул. Володимиро-Либідській, 16, м. Київ, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання спільного з ОСОБА_9 та ОСОБА_5 злочинного умислу, отримав від ОСОБА_7 раніше обумовлену неправомірну вигоду у розмірі 4000 доларів США (заздалегідь ідентифіковані імітаційні грошові кошти). Під час зустріч ОСОБА_10 підтвердив свою обізнаність у домовленостях між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а також обговорив необхідність щомісячних платежів в розмірі 10% від суми прибутку, яку необхідно буде передавати особисто йому.
Таким чином, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 6000 доларів США, що, згідно офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним Банком України, станом на 28.02.2021 становить 167580 гривень, що, відповідно до примітки 1 до ст. 368 КК України, у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить значний розмір.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, просив задовольнити.
У судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, посилаючись на його обґрунтованість та необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Додав, що на думку сторони обвинувачення жодний з інших запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не забезпечить запобігання встановлених ризиків.
Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на його необгрунтованість, відсутність ризиків на які посилається прокурор, просив застосувати до підозрюваного домашній арешт в нічний час доби.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, зазначивши, що не причетний до цього кримінального правопорушення, просив застосувати більш м`який запобіжний захід.
Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.
СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 від 09.02.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
01.03.2021 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме: в одержанні неправомірної вигоди, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням свого службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у значному розмірі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування є достатні підстави вважати про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.
Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України.
Аналізуючи ризик переховування від органів досудового розслідування та суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_5 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особистість підозрюваного встановлено, що він має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження. Однак, є ймовірність вважати, що під загрозою суворого покарання може переховуватись від органу досудового розслідування.
Актуальним слідчий суддя вважає ризик того, що підозрюваний може впливати на свідків, оскільки ще триває досудове розслідування, а тому є підстави вважати, з метою зміни ними своїх показів підозрюваний буде впливати на них.
Ризик того, що підозрюваний може вчинити інший злочин, слідчий суддя вважає відсутнім, оскільки ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, і підстав вважати, що буде вчиняти злочини, немає.
Таким чином, в судовому засіданні достеменно встановлено, що підозрюваний може переховується від органу досудового розслідування та незаконно впливати на свідків, цим підтверджується наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].
«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].
Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).
Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).
ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Санкція ч.3 ст. 368 КК України передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.
У даному клопотанні наведені дані, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що інкримінується йому органом досудового розслідування, та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Натомість, наявність ризиків, за для запобігання яким застосовується запобіжний захід, слідчий суддя оцінює через призму ст.ст. 177 та 178 КПК України.
При цьому, слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, але не доведе, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не здане запобігти таким ризикам, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
При цьому, прийшовши до висновку про наявність обґрунтованої підозри про вчинення кримінального правопорушення та наявність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя вважає недоведеними ті обставини, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти наведеним ризикам.
Зокрема, слідчим суддею враховано те, що підозрювана особа не притягувалася раніше до кримінальної відповідальності та не має судимості, перебуває в цивільному шлюбі та має малолітню дитину на утриманні, має місце роботи.
У судовому засіданні встановлено, що підозрюваний, маючи зареєстроване місце зая ким проживає в АДРЕСА_7 , за місцем реєстрації.
Враховуючи те, що сторона кримінального провадження не довела суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу та свідчили б про наявність всіх ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами у обрані найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання, а відтак, слідчий суддя вбачає підстави для обрання альтернативного і менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у цілодобовий час.
Обираючи такий запобіжний захід, слідчий суддя враховує особу підозрюваного, особливу тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, обставини злочину та його наслідки.
Згідно зі змістом ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду. Відповідно до вимог 177 цього ж Кодексу, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладення на нього процесуальних обов`язків.
Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя переконаний, що саме такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, забезпечить дотримання підозрюваного процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та буде запобігати встановленим в судовому засіданні ризикам.
Слідчий суддя вважає, що, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , обставин вчинення та його наслідків, беручи до уваги особу підозрюваного, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та не запобігатимуть встановленим у судовому засіданні ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, внесеного у кримінальному провадженні за №0000018 від 09.02.2021 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1, 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК, ч. 6 ст. 181 КПК України визначити до 01 травня 2021 року (включно) в межах строку досудового розслідування.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 04.03.2021 року о 17 год. 30 хв.
Слідчий суддя ОСОБА_1