УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2021 року

м. Київ
справа №229/1388/18
провадження № 51-945ск21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 січня 2021 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дружківка Донецької області, громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму
засуджену за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК), і

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК звільнено у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Вирішено питання щодо цивільного позову.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 січня 2021 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами встановлено, що 26 січня 2018 року приблизно о 12:30 засуджена ОСОБА_5 прийшла до квартири свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , щоб забрати речі свого малолітнього сина ОСОБА_7 . В цей час в квартирі також знаходилася потерпіла ОСОБА_8 . В ході бесіди між потерпілою та засудженою на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в результаті якого, діючи умисно, ОСОБА_5 завдала потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 і закрити кримінальне провадження.
Свої вимоги мотивує тим, що засудженій ОСОБА_5 не було відкрито матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а тому всі письмові докази, які зібрані під час проведення досудового розслідування є недопустимими. Стверджує, що ОСОБА_5 13 квітня 2018 року не було у Дружківському відділенні поліції і ніяких документів у цей день остання не підписувала, оскільки вона зранку була у школі, а потім у лікарні. Зазначає, що відомості, які містяться у протоколі відкриття засудженій матеріалів справи, не відповідають дійсності. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 125 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Твердження захисника про те, що засудженій ОСОБА_5 не було відкрито матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК, а тому всі письмові докази, які зібрані під час проведення досудового розслідування є недопустимими, були предметом дослідження як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, та визнані безпідставними, виходячи з такого.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК).
Стаття 87 КПК чітко визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Порядок відкриття матеріалів іншій стороні регулюється ст. 290 КПК.За змістом вказаної статті саме прокурор або слідчий за дорученням прокурора повідомляють про надання підозрюваному та захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування.

Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити факт надання доступу до матеріалів.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, вказані доводи були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який встановив, що згідно з реєстром під час надання стороною обвинувачення доступу до матеріалів кримінального провадження після завершення досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК засуджена ОСОБА_5 в повному обсязі була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження, про що було складено відповідний протокол. Крім того, ознайомлення з матеріалами справи засудженою підтверджується й показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснили, що оскільки ОСОБА_5 не з`являлась до відділення поліції для ознайомлення, то вони на автомобілі приїхали за місцем мешкання останньої, проте вона поспішала до лікарні і вони її підвезли. ОСОБА_5 ознайомилася з матеріалами кримінального провадження у автомобілі та підписала протокол.

Серед іншого, апеляційний суд наголосив, що наявна в матеріалах розписка ОСОБА_5 від 13 квітня 2018 року з її особистим підписом про отримання нею копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування також свідчить про те, що в засудженої була можливість ознайомитися з даними матеріалами.
Посилання захисника ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що засуджена ОСОБА_5 13 квітня 2018 року в приміщенні Дружківського ВП не перебувала, оскільки в цей день зранку була у школі, потім у лікарні, а тому будь-яких документів у слідчого ніяких не підписувала не підтвердилися під час апеляційної перевірки, оскільки факт можливого вчинення слідчим ОСОБА_9 службового підроблення по кримінальному провадженню №0000119 від 26 січня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК розглядався слідчим ТУ ДБР у місті Краматорську, який прийняв постанову від 26 травня 2020 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діях слідчого СВ Дружківського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК.
Крім того, доводи захисника про те, що відомості, які містяться у протоколі відкриття обвинуваченій матеріалів справи не відповідають дійсності, так як засуджена не перебувала у місці відкриття доказів, були оцінені апеляційним судом.
Так, апеляційний суд у своїй ухвалі з цього приводу зазначив, що в протоколі доступу до матеріалів досудового розслідування від 13 квітня 2018 року помилково вказано місце його складання: «у приміщенні службового кабінету №35 Дружківського ВП» тому, що бланк протоколу був заздалегідь роздрукований слідчим, однак всі інші відомості вказані у ньому відповідають дійсності.
Таким чином, Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
З урахуванням викладеного, колегією суддів касаційного суду порушень вимог ст. 290 КПК не встановлено, а тому доводи захисника в частині визнання недопустимими всіх письмових доказів по справі є неспроможними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 січня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3