ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/308/15-к Номер провадження 11-кп/814/603/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисників обвинувачених представника потерпілихОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава, в режимі онлайн трансляції, кримінальне провадження №0000192 за апеляційною скаргою прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , який брав участь у даному провадженні, на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 10 березня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою під час підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Манулівка Козельщинського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 та п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 та п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.6, п.11, п.12, п.13 ч.2 ст.115 КК України, повернуто прокурору обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням від 24 вересня 2019 року.
Мотивуючи прийняте рішення, місцевий суд зазначив, що новий обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки не містить обґрунтування прийнятого рішення про зміну обвинувачення, яке з огляду на положення п.5 ч.2 ст.291 та ч.2 ст.338 КПК України не є тотожним з викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, а є окремою вимогою, що висувається до обвинувального акта, складеного в порядку ст.338 КПК України.
Крім того, звернув увагу на порушення визначеного ст.341 КПК України порядку погодження зміни обвинувачення, оскільки первісний обвинувальний акт від 12 лютого 2015 року у даному кримінальному провадженні було затверджено першим заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_15 , який в подальшому протягом певного часу приймав участь в судових засіданнях.
Разом з тим змінений обвинувальний акт від 24 вересня 2019 року складений прокурором відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та погоджений заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_16 , який з огляду на положення п.4 ч.3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону на момент складення обвинувального акта) не є прокурором вищого рівня, що суперечить приписам ч.1 ст.341 КПК України
Також вказав про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування, що є невід`ємним додатком до обвинувального акта, вимогам ст.109 КПК України з огляду на відсутність у ньому найменування усіх процесуальних дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування.
Крім того, звернув увагу на відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про ряд конкретних процесуальних дій і рішень, які не були до нього включені та не були відкриті стороні захисту, але об`єктивно існували і були вчинені під час досудового розслідування даного кримінального провадження, а саме: клопотань слідчого ОСОБА_17 , складених в межах кримінального провадження №0002195, яке в було об`єднано з кримінальним провадженням №0000192, а також ряду ухвал слідчих суддів, постановлених під час досудового розслідування даного кримінального провадження.
Разом з тим, дійшов до висновку про відсутність підстав для розгляду у даному кримінальному провадженні первісного обвинувального акта від 12 лютого 2015 року, оскільки це призведе до самостійної зміни судом предмету та меж судового розгляду, що були визначені Полтавським апеляційним судом в ухвалі від 16 лютого 2021 року, згідно з якою до Ленінського районного суду м. Полтава направлено саме обвинувальний акт від 24 вересня 2019 року.
За змістом апеляційної скарги прокурор не погоджується з ухвалою суду першої інстанції та просить її скасувати.
При цьому зазначає, що підставою для зміни обвинувачення стало встановлення під час судового розгляду кримінального провадження нових фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , що в свою чергу зумовило необхідність зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення.
Також наголошує, що змінений обвинувальний акт від 24 вересня 2019 року, відповідно до приписів ч.2 ст.338 КПК України, містить зокрема відомості про наведені вище підстави для зміни обвинувачення. Крім того, в ньому викладено всі обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими з урахуванням досліджених під час судового розгляду доказів, а також формулювання зміненого обвинувачення.
З огляду на викладене, вважає помилковими висновки місцевого суду про відсутність у зміненому обвинувальному акті обґрунтування прийнятого прокурором рішення.
Стверджує, що змінений обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому висновки суду першої інстанції про його невідповідність вимогам ст.338 КПК України, як на підставу для повернення прокурору, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
З цих же підстав вважає необґрунтованим повернення обвинувального акту у зв`язку з невідповідністю доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України.
Крім того, звертає увагу на те, що питання повернення обвинувального акта з підстав неповноти відомостей, викладених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, неодноразово було предметом розгляду попередніми судами.
Вказує про дотримання прокурором вимог ст.341 КПК України під час погодження зміненого обвинувачення.
При цьому зазначає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було затверджено першим заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_15 , який в подальшому приймав участь у підтриманні обвинувачення на початку судового розгляду в Кобеляцькому районному суді Полтавської області.
Проте, на час прийняття рішення про зміну обвинувачення під час розгляду даного кримінального провадження в Гадяцькому районному суді Полтавської області ОСОБА_15 не працював в органах прокуратури.
Разом з тим, відповідно до постанови заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_16 від 02 липня 2019 року підтримання обвинувачення здійснювалось групою прокурорів у складі прокурорів відділу та начальника відділу прокуратури Полтавської області. При цьому, старшим групи прокурорів було визначеного прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Полтавської області ОСОБА_19 .
З огляду на викладене, заступник прокурора Полтавської області ОСОБА_16 , який погодив змінений обвинувальний акт, був прокурором вищого рівня по відношенню до прокурорів, які здійснювали підтримання обвинувачення у даному кримінальному провадженні та приймали рішення про його зміну.
Стверджує, що в обвинувальному акті викладені обставини кримінального правопорушення та має місце чітке формулювання обвинувачення, що висунуто ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
З урахування наведеного, вважає, що в ухвалі місцевого суду відсутні будь-які конкретні обставини, що перешкоджають призначенню судового розгляду даного кримінального провадження.
Інші учасники провадження ухвалу не оскаржили.
Від захисника ОСОБА_9 якій діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких він вказує, що ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 2021 року відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому вважає, що апеляційна скарга адвоката не підлягає задоволенню.
Також, від захисників ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 які діють в інтересах ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких вони просять апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 2021 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0000192 від 11 лютого 2014 року залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисників, які вважали ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, міркування потерпілих та їх представника, які вважали за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України.
Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
У відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Перелік вимог кримінального процесуального закону щодо складання обвинувального акту, регламентується ст.291 КПК України і цей перелік вимог є вичерпним.
Так, приписами ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Разом з тим, повертаючи обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції зазначив про його невідповідність вимогам ст.338 КПК України з огляду на відсутність обґрунтування прийнятого прокурором рішення про зміну обвинувачення.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими доводами судового рішення з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів провадження, за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0000192, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2014 року до суду було направлено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_11 за ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_12 за ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_13 за ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України (т.1, а.п. 1-25).
Разом з тим, під час судового розгляду даного кримінального провадження Гадяцьким районним судом Полтавської області, у зв`язку з встановленням нових фактичних обставин кримінальних правопорушень, які в свою чергу зумовили необхідність зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення, 24 вересня 2019 року прокурором в порядку ст.338, ст.341 КПК України було складено та затверджено змінений обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_11 змінено обвинувачення на ч.4 ст.27, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_12 на ч.3 ст.27, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України, а ОСОБА_13 на ч.1 ст.115, п.6, п.11, п.12, п.13 ч.2 ст.115 КК України (т.72, а.п.3а-40).
Відповідно до ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.
Так, змінений обвинувальний акт від 24 вересня 2019 року містить відомості щодо суті зміненого обвинувачення, а також обґрунтування прийнятого рішення.
З нового обвинувального акта вбачається, що в ході судового розгляду встановлено нові фактичні обставини вчинення обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме: щодо ОСОБА_11 за ч.2 ст.377 КК України виключено кваліфікуючу ознаку вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, а також виключено вказівку про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення в ролі організатора та кваліфіковано його дії як підбурювання до заподіяння судді ОСОБА_20 тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю останнього, пов`язаною із здійсненням правосуддя; щодо ОСОБА_12 за ч.2 ст.377 КК України виключено кваліфікуючу ознаку вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб; щодо ОСОБА_13 ч.2 ст.377 КК України - виключено вказівку про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення; пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 цього Кодексу; за ч.2 ст.115 КК України включено кваліфікуючу ознаку умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (п.13 ч.2 ст.115 КК України).
З урахуванням цих обставин, в обвинувальному акті прокурор сформулював змінене обвинувачення щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і достатньо обґрунтував прийняте рішення.
При цьому, перевіривши змінений обвинувальний акт від 24 вересня 2019 року, колегією суддів встановлено, що вказаний документ в повному обсязі відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
В даному випадку судом першої інстанції не зазначено будь-яких конкретних даних щодо невідповідності змісту зміненого обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, що є єдиною підставою для його повернення.
Крім того, обґрунтовуючи своє рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд не навів таких достатніх та обґрунтованих недоліків, які б перешкоджали призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні.
Висновок місцевого суду в оскаржуваній ухвалі про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України з огляду на відсутність у ньому найменування усіх процесуальних дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту є необґрунтованим, оскільки за змістом кримінального процесуального Закону така невідповідність не є самостійною процесуальною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Крім того, питання повернення обвинувального акта у зв`язку з його не відповідністю вимогам ст. 291 КПК України вже було предметом судового розгляду.
Так, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року за наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвали Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2017 року про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволено апеляційну скаргу прокурора, скасовано оскаржувану ухвалу та призначено новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції.

При цьому, переглядаючи вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку колегія суддів звернула увагу на відсутність істотних порушень вимог КПК України, зокрема невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, які б тягнули його повернення прокурору .

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутність певних відомостей в додатках до обвинувального акта та не зазначення про них у реєстрі матеріалів досудового розслідування також не є істотним порушенням вимог КПК України, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування не є обвинувальним актом, а є лише додатком до нього і на зміст цього процесуального документа не впливає.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду про порушення ч.1 ст.341 КПК України прокурором при затвердженні зміненого обвинувального акту.
Відповідно до норм ч.1 ст. 314 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня.
Згідно п.2 ч.3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру», прокурором вищого рівня є: для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів обласної прокуратури - керівник обласної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження підтримання державного обвинувачення в суді першої інстанції здійснював прокурор відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , який після встановлення нових фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в подальшому склав змінений обвинувальний акт, який був затверджений заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_16 , що відповідає наведеним вимогам закону.
Також, колегія суддів, не погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для розгляду наявного в матеріалах кримінального провадження первісного обвинувального акта від 12.02.2015 року з огляду на таке.
Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 753/17737/15-к, зміна обвинувачення відповідно до положень ст.338 КПК України є виключним правом прокурора у випадку встановлення під час судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Це є виключним правом прокурора, при цьому суд не вправі надавати належну правову оцінку зміненому обвинувальному акту, він лише зобов`язаний вчинити дії передбачені ч. 4 ст. 338 КПК України.
В зв`язку з викладеним, колегія суддів, звертає увагу, що у разі ухвалення судом рішення про необхідність здійснення судового розгляду кримінального провадження спочатку, після зміни складу суду, він повинен надати оцінку первісному обвинувальному акту, що в подальшому не позбавляє прокурора права у разі встановлення нових фактичних обставин кримінальних правопорушень змінити його відповідно до вимог ст. 338 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 строку тримання під вартою на 60 днів, колегія суддів дійшла наступного.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 закінчується 23 квітня 2021 року.
До закінчення терміну, визначеного ухвалою суду, розгляд кримінального провадження не може бути завершено, враховуючи значну кількість доказів, які судом ще не досліджені.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України, суд, в тому числі апеляційної інстанції, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.
За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, превалюють над інтересами поваги до особистої свободи.
Колегія суддів враховує, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 хоча і мають міцні соціальні зв`язки та зареєстроване місце проживання, проте, як вбачається зі змісту обвинувального акта, обвинувачуються у вчиненні декількох злочинів, один з яких є особливо тяжким, який посягає на життя та здоров`я особи, за що передбачено основне покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що в свою чергу свідчить про те, що розуміючи тяжкість покарання, обвинувачені, з метою його уникнення можуть вчинити дії по переховуванню та ухиленню від суду.
Тобто на даний час продовжує залишатись ризик переховування вказаних осіб від правосуддя, пов`язаний з їх усвідомленням суворості можливого покарання.
Крім того, на теперішній час, враховуючи проведення нового судового розгляду, існує реальна необхідність допиту великого кола свідків, потерпілих, проведення значного обсягу процесуальних дій, відтак, на переконання колегії суддів, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинувачених на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження.

На думку колегії суддів, існує також ризик незаконного впливу обвинувачених на свідка ОСОБА_18 , який дає викривальні показання щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому.

Тобто, наведені у клопотанні прокурора ризики, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, тобто і до моменту вирішення питання про продовження строків тримання під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.
При цьому слід зазначити, що сторона захисту, хоча і заперечила щодо задоволення клопотань прокурора, проте переконливих доводів у цій частині не навела.
Крім того, матеріали провадження не містять об`єктивних даних про те, що стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не дозволяє утримувати їх під вартою. Не надав таких доказів і захисник в засіданні суду апеляційної інстанції.
Отже, враховуючи тяжкість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , їх вік, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження раніше обраного їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку з чим підлягає задоволенню клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 13 квітня 2021 року до 11 червня 2021 року включно.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального законів з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись главою 18, статтями 331, 371, 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 10 березня 2021 року у кримінальному провадженні №0000192 про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 та п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Клопотання прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб з 13 квітня 2021 року до 11 червня 2021 року включно.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 діб з 13 квітня 2021 року до 11 червня 2021 року включно.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 діб з 13 квітня 2021 року до 11 червня 2021 року включно.
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4