Справа № 645/3113/20
Провадження № 1-кп/645/327/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000799 від 20.04.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лук`янці Харківського району, Харківської області, громадянина України, не одруженого, який має середню-спеціальну освіту, неофіційно працює на СТО слюсарем-механіком, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

встановив:

ОСОБА_7 , 19 квітня 2020 року, приблизно о 14 год. 50 хв. зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , де вчинив сварку з останнім, на ґрунті раніше виниклих особистих непризнаних відносин, що утворилися внаслідок оформлення кредиту з боку ОСОБА_5 із зазначенням в якості поручителя ОСОБА_7 . В ході сварки у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 на ґрунті раніше виниклих непризнаних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та настання наслідків, підійшов до ОСОБА_5 на відстань витягнутої руки та, знаходячись обличчям до обличчя ОСОБА_5 раптово, без попередження, наніс ОСОБА_5 , один удар кулаком правої руки в область лівої величної кістки. Від завданого удару ОСОБА_5 втратив рівновагу та присів не землю. В цей момент ОСОБА_7 знову підійшов до ОСОБА_5 , який в цей момент знаходився на землі та, продовжуючи свій злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , наніс останньому близько 5-6 ударів кулаками обох рук в область голови та рук, якими ОСОБА_5 закривав своє обличчя.

В результаті протиправних дій потерпілий ОСОБА_5 , отримав тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/337-А/20 від 05.05.2020 року у вигляді саден в проекції лівої вилиці, закритого перелому кісток носу, закритого перелому лівої виличної кістки. По ступеню тяжкості садно в проекції лівої вилиці за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів (відповідно до п. 2.3.2 «б», п 2.3.5 Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень), закритий перелом кісток носу це легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше трьох тижнів (21 дня) (відповідно до п. 2.3.2 «а» п. 2.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), а закритий перелом лівої виличної кістки спричинив за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою (відповідно до п. 2.2.1. «а,б,в» п. 2.2.2. Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , посилаючись на визнання своє вини зазначав, що 19 квітня 2020 року йому зателефонував колектор ОСОБА_10 та повідомив, що ОСОБА_5 взяв кредит по якому вже нараховані прострочені платежі відсотки на суму 10 000 грн. Колектор пояснив, що ОСОБА_7 , є поручителем по кредитному договору, який був отриманий ОСОБА_5 . Крім того, колектор повідомив ОСОБА_7 , про те, що вони знають анкетні дані його рідних та будуть також телефонувати ним через борг, який існує у ОСОБА_5 . Після розмови з колектором ОСОБА_7 зателефонували сестра, яка розповіла, що їй на месседжер «Вайбер» приходять погрози щодо розміщення фотознімків з надання нею, начебто інтимних послуг. 19.04.2020 року у м. Харкові по вул. Амосова, 25, ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_5 , якого сходу вдарив один раз кулаком правої руки в обличчя, від чого ОСОБА_5 впав та більше він його не бив. Після чого ОСОБА_5 піднявся та побіг. ОСОБА_7 став йому кричати щоб він зупинився, оскільки має бажання з ним поговорити, але останній не зупинився. ОСОБА_7 , вказував, що не бив ОСОБА_5 5-6 разів, як вказано в обвинувальному акті. Також вказував, що наніс удар ОСОБА_5 , оскільки був обурений тим, що ОСОБА_5 зазначив його поручителем в кредитному договорі, та колектори телефонували його сестрі та погрожували через борги, які виникли саме у ОСОБА_5 через несплату кредитного договору.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, його вина підтверджується наступними, дослідженими судом доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що 19.04.2020 року йому зателефонував ОСОБА_11 , приблизно в 14 год. 42 хв., спочатку він не почув дзвінка, та 14 год. 43 хв. відповів на дзвінок. ОСОБА_7 запропонував йому пройтися прогулятися по району, на що потерпілий погодився. Потерпілий прийшов на місце зустрічі з ОСОБА_7 проте останнього там не було, хлопці здзвонилися, та вирішили йти один одному на зустріч. ОСОБА_5 зустрів ОСОБА_7 біля будинку № 25 по вул. Амосова. ОСОБА_7 був з хлопцями, потерпілий протягнув йому руку, проте ОСОБА_7 ударив його кулаком руки в обличчя, від удару потерпілий впав. ОСОБА_7 нагнувся над потерпілим та наніс йому ще приблизно 5-6 ударів в область голови та рукам, оскільки потерпілий прикрив обличчя руками, потерпілий вирвався від ОСОБА_7 та побіг від останнього. У потерпілого, від удару, який спричинив йому ОСОБА_7 йшла кров з носа. Потерпілий побачив автомобіль поліції, який зупинився та працівники поліції підійшли до потерпілого. Побачивши тілесні ушкодження у потерпілого, працівники поліції викликали швидку медичну допомогу, після чого потерпілого було госпіталізовано до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги № 4;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні повідомив, що 19.04.2020 року після обіду йому зателефонував його пасинок ОСОБА_13 , та розповів, що знаходиться в автомобілі швидкої медичної допомоги, та йому надають медичну допомогу, пояснивши, що йому наніс удар в обличчя ОСОБА_11 . Він одразу з дружиною поїхали до лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги. У лікарні він бачив, що на обличчі у нього тілесні ушкодження. Також свідок повідомив, що ОСОБА_14 робили операцію на носі у міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що 19.04.2020 року в період з 14 години до 15 годині він домовився зустрітися з ОСОБА_16 у дворі будинку АДРЕСА_3 . Свідок прибув на автомобілі, який припаркував біля будинку АДРЕСА_4 , до нього підійшов ОСОБА_11 , після чого свідок став зачиняти автомобіль, а ОСОБА_11 пішов. Коли свідок зачиняв автомобіль він не бачив ОСОБА_17 , оскільки йому заважав пагорб побачити ОСОБА_18 . Підходячи к будинку АДРЕСА_3 він побачив як біжить ОСОБА_13 , обличчя якого було в крові. ОСОБА_11 стояв біля будинку, та кричав ОСОБА_5 , щоб він зупинився;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні повідомив, що він станом на 2020 рік працював в УПП в Харківській області ДПП, під час патрулювання на автомобілі по вул. Амосова у м. Харкові, побачили ОСОБА_5 , у якого на обличчі були тілесні ушкодження. Коли він разом з іншими поліцейськими підійшли до ОСОБА_5 , останній сказав, що його ударив ОСОБА_7 , після чого побачила ще одного хлопця - ОСОБА_7 , який повідомив, що у нього був конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якої ОСОБА_7 ударив ОСОБА_5 , сварка сталася через те, що ОСОБА_5 вказав його поручитель при оформлення кредитного договору. ОСОБА_5 було погано, та вони викликали швидку медичну допомогу, після чого останнього забрали в лікарню. Було видно, що через тілесні ушкодження ОСОБА_5 погано себе почуває, і що йому важно стояти;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона станом на 2020 рік працювала УПП в Харківській області ДПП. Точної дати свідок не пам`ятає, але у 2020 році при патрулюванні: м.Харків, вул. Амосова, 25, екіпаж побачив ОСОБА_21 ,, який мав тілесні ушкодження, вони підійшли до нього, та він повідомив, що йому спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , з яким у нього стався конфлікт в ході якого ОСОБА_7 ударив ОСОБА_21 .. Свідок пояснила, що у потерпілого була травма під оком, розсичено під оком. Після чого підійшов ОСОБА_7 та повідомив, що саме він наніс удар потерпілому, яким чином не пам`ятає. У зв`язку з тим, що потерпілому було погано, вони викликали швидку медичну допомогу;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні пояснив, що він станом на 2020 рік працював УПП в Харківській області ДПП. 19.04.2020 року знаходився на чергуванні з обслуговування Немишлянського району, коли прямували з виклику, побачив хлопців. Один з хлопців був ОСОБА_5 , у якого була кров на обличчі, сказав, що у нього був конфлікт. Також він бачив ОСОБА_7 , який не заперечував того факту, що саме він спричинив тілесні ушкодження потерпілому. ОСОБА_5 мав намір пити до дому, але вони викликали швидку медичну допомогу. Також хлопці повідомили, що конфлікт стався через те, що ОСОБА_5 вказав ОСОБА_23 як поручителя у кредитному договорі;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який в судовому засіданні пояснив, що 20.04.2020 року йому зателефонував його син, та розповів, що 19.04.2020 року йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , вдаривши кулаками по обличчю, після чого син впав на землю, а після піднявся та почав бігти, але проїжджав автомобіль патрульної поліції, які зупинила ОСОБА_25 та викликали йому швидку медичну допомогу, яка госпіталізувала ОСОБА_25 до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладно медичної допомоги. Також свідок повідомив, що синові робили операцію на носі та скуловій кості.

Крім того, вина ОСОБА_23 у вчинені кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.04.2020 року, згідно якого 19.04.2020 року до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , про те, що 19.04.2020 року, близько 14 год. 50 хв. малознайомий наніс ОСОБА_5 тілесні ушкодження біля будинку № 25 по вул. Амосова в м. Харкові;

- змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.04.2020 року, згідно якого ОСОБА_5 просив органи поліції прийняти заходи до ОСОБА_7 , який наніс йому тілесні ушкодження та наніс численні удари по обличчю та голові, по АДРЕСА_3 ;

- змістом протоколу огляду речей від 06.05.2020 року, в ході якого оглянуто відеозапис на CD-R диску, де на відеозапису зображено, як працівники патрульної поліції спілкуються з ОСОБА_7 .. Також зображено, як ОСОБА_5 знаходиться біля автомобіля патрульної поліції навприсядки та тримається за обличчя. На обличчі ОСОБА_5 є тілесні ушкодження, а саме: синець бурого кольору під лівим оком;

- змістом постанови про визнання речовими доказом CD- R диску розмірами: діаметр диска 12 см, діаметр внутрішнього отвір 1,5 см, товщина 1,2 мм;

- відеозаписом з CD- R диску, який оглянутий в судовому засіданні;

- висновками судово-медичної експертизи № 12-14/337-А/20 від 13.05.2020 року, згідно якої у ОСОБА_5 має місце тупа травма обличчя у вигляді закритого перелому кісток носу та лівої виличної кістки із садном в проекції лівої вилиці. За механізмом: вищевказані ушкодження утворилися від одноразової ударної травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), з обмеженою площею травмуючої поверхні, індивідуальну особливості травматичної поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися/або відсутній їх опис у медичній документації. При цьому характер та вигляд ушкоджень не виключає можливості їх утворення не пізніше дня госпіталізації у лікувальний заклад, в строк 19.04.2020 року, при обставинах, що вказані в постанові слідчого та відомі зі слів обстежуваного. За ступенем тяжкості: садно в проекції лівої вилиці викликало незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-тиднів і за цією ознакою належить до категорії легких тілесних ушкоджень відповідно до п. 2.3.2 «б», п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Закритий перелом кісток носу належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), відповідно до п. 2.3.2. «а», п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Закритий перелом лівої виличної кістки спричинив за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.2.1 «а,б,в» п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Механізм утворення тупої травми обличчя у вигляді вищевказаних ушкоджень, що має місце у ОСОБА_5 , не суперечить строку та способу її спричинення (об`єктивним судово-медичним даним), на який вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту від 08.05.2020 року. Тупа травма обличчя у вигляді закритого перелому кісток носу та лівої виличної кістки із садном в проекції лівої вилиці, яка мається у ОСОБА_5 , не могла утворитися в результаті падіння потерпілого з висоти росту на розповсюджену тупу тверду поверхню, в тому числі асфальтовану поверхню або на землю, і ударом о неї.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_7 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Проаналізувавши викладені по даному кримінальному провадженню докази та оцінивши їх в сукупності, суд визнає необґрунтованими ствердження обвинуваченого про часткове своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: в частині кількості нанесених потерпілому ударів, оскільки вони спростовуються доказами викладеними у вироку, спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, показаннями потерпілого, висновком судово-медичної експертизи.

Підстав, передбачених ст. 89 КПК України для визнання доказів недопустимим, не встановлено.

Будь-яких даних, які б свідчили, що потерпілий оговорює ОСОБА_7 в суді не встановлено, стороною захисту не надано. Суд також враховує, що потерпілий давав свої покази під присягою та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, в порядку ст. 384 КК України.

Суд приходить до висновку, що показання потерпілого щодо обставин нанесення йому тілесних ушкоджень є правдивими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими у судовому засіданні доказами та спростовують покази ОСОБА_7 .

Враховуючи, що показання потерпілого та висновок експертизи не містять суперечностей, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, досліджені докази, здобуті органом досудового слідства та судом, відповідають встановленим судом обставинам у їх сукупності, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку що діями ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_5 та знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із наслідками, що настали.

Суд вважає, що обвинувачений умисно вчинив інкримінований злочин за ч. 1 ст. 122 КК України, а не внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , який вказав ОСОБА_7 , без його згоди, в якості поручителя по кредитному договору та через погрози з боку колекторної компанії його сестрі. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків, тому обвинувачений свої дії розумів та повинен був розуміти в момент вчинення злочину відносно потерпілого, а саме нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, що від них настануть виявлені тілесні ушкодження.
Усвідомлення обвинуваченим суспільно небезпечного характеру своїх дій означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки злочину, значущість об`єкта посягання, яким є здоров`я потерпілого, характеру діяння, місця, часу, мотиву, способу їх вчинення, а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Коли обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілому, він мав при цьому можливість для вирішення сварки між ним потерпілим залучити правоохоронні органи, відмовитися від нанесення удару потерпілому, розумів та повинен був розуміти, що від його дії у потерпілого настануть тілесні ушкодження. Заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому явно не відповідало обстановці, що склалася, та не є таким, що відповідає зазначеній обвинуваченим ситуації про застосування цього виду захисту його та його сестри, тобто не потребувало такого діяння з боку обвинуваченого.
Невизнання обвинуваченим механізму спричинення тілесних ушкоджень, а саме кількості ударів, не спростовує вищезазначений висновок суду, а є, версією сторони захисту, тому суд розцінює її як спосіб захисту обвинуваченого.
Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, злочину, суд вважає доведеною.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суди у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачені ст. 66 КК України, судом не встановлені.

При цьому суд виходить з того, що в судовому засіданні ОСОБА_7 посилався на визнання своєї вини, проте щире каяття це критична оцінка особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсував перенесені страждання від ушкоджень, відшкодувати шкоду.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він офіційно не працює, згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР продовж останніх п`яти років з медичною допомогою не звертався, згідно довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_7 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває, раніше не судимий.

Згідно характеристики за місцем навчання ПТУ-32 (нині ЕМСТ м. Харкова), ОСОБА_7 з 1-го вересня 2016 року по 16.02.2018 року навчався за спеціальністю «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, водій автотранспортних засобів». За час навчання в ПТУ-32 не порушував дисципліну, не пропускав заняття без поважної причини, не мав проблем з успішністю, усі доручення виконував вчасно. Зауважень з боку майстра в/н та адміністрації училища не мав. Активно брав участь у житті училища та групи. За характером спокійний, товариський, упевнений в собі, емоційно врівноважений, самооцінка адекватна, не конфліктний. Легко адаптується в нових умовах.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, конкретні обставини, за яких вчинений злочин, відсутність обставин, які пом`якшують, обтяжують покарання обвинуваченого, молодий вік обвинуваченого, вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції, встановленої ч.1 ст. 122 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. А також враховуючи тяжкість злочину, який в силу ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, інші перелічені обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, та вважає можливим звільнення від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України, строком на 1 рік та вважає необхідним покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просив призначити обвинуваченому покарання в виді виправних робіт.
Необхідно наголосити, що виправні роботи призначаються судом і відбуваються засудженим тільки за місцем його роботи. Крім того, обов`язковим елементом покарання у виді виправних робіт є утримання (відрахування) із суми заробітку засудженого, які провадяться у прибуток держави в розмірі, встановленому вироком суду, у межах від десяти до двадцяти відсотків.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про можливість виконання обвинуваченим покарання у виді виправних робіт, адже ОСОБА_7 офіційно не працює.
Що стосується цивільного позову законного потерпілого, суд приходить до наступних висновків.

Так, потерпілий просив стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 12 000 грн., потрачених на лікування.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Витрати на придбання медикаментів мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Таким чином, потерпілому, по закону, відшкодовуються ті втрати на лікування, необхідність в яких документально підтверджена закладом охорони здоров`я. Тобто, потерпілому відшкодовуються витрати на ті лікарські засоби, що передбачені у рецептах та висновках закладу охорони здоров`я.Отже, для отримання відшкодування, необхідність здійснених витрат на лікування здоров`я повинна бути документально підтверджена закладом охорони здоров`я.

Проте, потерпілим на обґрунтування позову не було надано відповідних документів (чеки, квитанції), підтверджуючих придбання лікарських засобів, а також призначення відповідних ліків закладом охорони здоров`я.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю в 1 (один) рік.
Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 відмовити.
Речові докази диск СD-R диск на якому знаходиться 4 відео-файли, долучені до матеріалів кримінальної справи , після набрання вироком законної сили, - залишити в матеріалах справи.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 не обиралась.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Фрунзенський районний суд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Фрунзенському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Згідно вимог ч. 3 ст. 376 КПК України суд роз`яснює право обвинуваченому, захиснику, потерпілому право подати клопотання про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1