Категорія:продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000058 від 24.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перевальськ Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, не судимого на 60 днів до 17 квітня 2021 року включно.
Ухвалою суду залишено попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого та обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, які зазначено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року.
Цією ухвалою в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.
Вважає, що ухвала Луцького міськрайонного суду від 17.02.2021 є незаконною, необґрунтованою, немотивованою, такою, що підлягає до скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам.
Вказує на те, що стороною обвинувачення не доведено ні матеріалами кримінального провадження, ні в судовому засіданні наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та необхідність продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зазначає, що судом належним чином не враховано і просить врахувати наявність у ОСОБА_8 постійного місця роботи та легального заробітку, міцних соціальних зв`язків сім`ї, проживання за місцем реєстрації, за яким той характеризується позитивно, дана особа вперше притягується до кримінальної відповідальності, не мав і не має мети уникати від слідства або уникати зобов`язань, під час перебування під вартою не порушував режиму установи, має пенсійний вік та незадовільний стан здоров`я. Крім того обвинувачений не несе прямої небезпеки для суспільства, є військовим пенсіонером, сприяв слідству протягом усього досудового розслідування.
Адвокат просить звернути увагу апеляційного суду на утримання його клієнта в умовах слідчого ізолятора вже протягом тривалого часу майже одного року, що на його думку є неприпустимим.
Також апелянт зазначає, що при визначенні розміру застави судом не було враховано майнового та сімейного стану підозрюваного, а тому як альтернативу триманню під вартою ОСОБА_8 визначено завідомо непомірний розмір застави. На думку сторони захисту належну поведінку обвинуваченого цілком можна запобігти запобіжним заходом у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 1 січня 2020 року становить 168 160 грн.
З огляду на наведене просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 168 160 грн.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити і обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави, думку прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги захисту, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
Так, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а метою запобігання спробам ухилення від суду, вчинення тиску на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставами для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений хоча і вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовим пенсіонером, одружений, постійно проживає з сім`єю в місті Луцьку, має роботу, проте вказані соціальні зв`язки та виключно позитивні характеристики не є достатніми для запобігання ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, а також суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
За таких обставин суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової ухвали, відповідно до викладеного в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.
Що стосується доводів захисника про зменшення розміру застави, який визначений у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.
Розмір застави, згідно вимог ч.4 ст. 182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.
Вимогами п.3 ч.2 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Злочин, передбачений ч.1 ст.111 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
З ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року вбачається, що розмір застави щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначений в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в межах, визначених положеннями п.3 ч.2 ст.182 КПК України.
З урахуванням наведених положень кримінального процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом обґрунтовано та вмотивовано визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, визначаючи розмір застави, слідчий суддя виходив з майнового та сімейного стану підозрюваного.
З огляду на обставини підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд встановив, що визначена сума застави, з урахуванням репутації обвинуваченого та ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, є такою, що зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано визначив розмір застави, який відповідає вимогам п.3 ч.5 ст.182 КПК України, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її визначення у розмірі, про який просить сторона захисту. Розмір застави, на думку апеляційного суду, не можна вважати завідомо непомірним для обвинуваченого та буде достатньою мірою гарантувати виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.
Доводи, які викладені в апеляційній скарзі сторони захисту та були наведені в ході розгляду провадження, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить захисник.
Таким чином, запобіжний захід обраний судом є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано продовжив йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали і постановлення нової ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисту, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді