Номер провадження: 11-сс/813/714/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000117, внесеному до ЄРДР 16.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.359 КК України,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що існує необхідність в забезпеченні збереження такого майна, як речових доказів.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню з наступних підстав:

- з протоколу про проведення обшуку 15.04.2021 року у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 не вбачається, що слідчим було залучено спеціаліста для встановлення наявності на вилученій комп`ютерній техніці інформації яка вказувала б на вчинення злочину та відсутні будь-які обґрунтування, неможливості копіювання інформації з вилучених матеріалів;

- слідчим в клопотанні не доведено, що вилучене майно відповідає об`єкту кримінального правопорушення, передбаченого ст.359 КК України, не надано доказів того, що на вилученій техніці наявна інформація, яка має значення для досудового розслідування та може бути використана, як доказ.

На підставі вищевикладеного просить ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого.

В судове засідання апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора, який вважав за можливе розглянути справу за відсутності апелянта, враховуючи її належне повідомлення та звернення з заявою про розгляд справи за її відсутності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Положення п.8 ч.3 ст.129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст.393 КПК України. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03.03.2016 року (справа № 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК України.
Системний аналіз ст.167-173 КПК України дозволяє дійти висновку, що їз клопотанням про скасування незаконного арешту, крім підозрюваного чи обвинуваченого, може звернутися будь-який власник такого майна.
Враховуючи викладене, апеляційний суд звертає увагу на те, що у адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , право на оскарження ухвали про накладання арешту на майно може виникнути тільки у випадку, якщо оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_8 .

Згідно матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси оскаржуваною ухвалою від 21.04.2021 року наклав арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 15.04.2021 року в ході проведення санкціонованого обшуку приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної спільної власності ОСОБА_11 та орендуються ОСОБА_12 .

Звертаючись з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , посилалася на те, що під час обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , перебував ОСОБА_8 .

Разом з тим, до апеляційної скарги не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вилучене під час обшуку майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою, належать ОСОБА_8 . Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , в судове засідання апеляційного суду не з`явилася та не надала доказів належності ОСОБА_8 майна, на яке накладено арешт.

Більш того, факт перебування ОСОБА_8 під час проведення обшуку спростовується протоколом обшуку від 15.04.2021 року з додатками до нього (а.п.13-25), у якому ОСОБА_8 не зазначений як особа, яка приймала участь у проведенні обшуку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , не є особою, яка має право на оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000117, оскільки нею не доведено, що арештоване майно належить ОСОБА_8 .
Апеляційний суд враховує те, що відповідно до ст.422 КПК отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.
Такий порядок дій та обмежені строки щодо розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді не передбачає прийняття окремого рішення щодо відкриття апеляційного провадження, однак призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги формально вказує на початок апеляційного розгляду.
Водночас це не виключає можливість застосування положень п.2 ч.3 ст.399 КПК на стадії вирішення питання про призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги.
Зазначена норма закону визначає підстави для повернення апеляційної скарги, зокрема, у випадках якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Отже, рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку оскарження ухвали слідчого судді при вирішенні питання про призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги на таке рішення.
Враховуючи те, що в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді встановлено, що цю апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова в перегляді в апеляційному порядку ухвали слідчого судді за апеляційною скаргою особи, яка не має права подавати апеляційну скаргу, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.01.2008 року щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 рішення від 28.05.1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», п. 96 рішення від 13.01.2001 року у справі «Кромбах проти Франції»).

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подала особа, яка не має права її подавати, апеляційний суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню особі, яка її подала, а апеляційне провадження за такою апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись ст. 2, 7, 9, 132, 159-166, 309, 370, 399, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000117, внесеному до ЄРДР 16.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.359 КК України закрити.

Апеляційну скаргу з доданим до неї матеріалами повернути апелянту.
Ухвала вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення..

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4