Дата документу 10.03.2021 Справа № 336/4244/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/707/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4244/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України,
задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 18 квітня 2021 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що судом були порушені вимоги ст. ст. 10, 11, 17 КПК України, а стороною обвинувачення вимоги ст. ст. 184, 194 КПК України, чого суд не врахував прийнятті рішення, а зазначені стороною обвинувачення та встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є припущеннями, які ґрунтуються на неправдивих показаннях потерпілих, з якими в нього існує сімейний конфлікт.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України.
Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке було задоволено судом першої інстанції.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання щодо законності рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів бере до уваги наявність певних особливостей, які істотно відрізняють порядок перевірки судового рішення у кримінальному провадженні, яке знаходиться на розгляді суду, від аналогічних рішень слідчого судді, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду, тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на її заміну висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд, на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Отже, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження, особливо на початкових етапах цього провадження, та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто, основною метою продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії підготовчого (судового) розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, правильно встановив, що заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у замаху на вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 194 КК України, санкцією якого передбачено покарання на строк від трьох до десяти років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, з метою ухилення від покарання за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_6 обвинувачується, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється відсутністю в обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, а також тим, що він не має на утриманні неповнолітніх дітей або осіб, щодо яких він піклується, що свідчить про відсутність в нього стійких соціальних зв`язків, тобто, його ніщо не прив`язує до будь-якого місця проживання, що ускладнить контроль за його поведінкою і пересуванням, у разі зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Крім того, обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком та кількість епізодів злочинної діяльності, свідчать про стабільність його антисуспільної поведінки, а у сукупності з даними про його особу, який не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що останній може не тільки вдатися до спроб переховування від суду, а й до вчинення інших кримінальних правопорушень, в тому числі, аналогічних, у зв`язку з відсутністю засобів для існування, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Існування ризику впливу ОСОБА_6 на потерпілих підтверджується тим, що обвинувачений обізнаний з місцем проживання потерпілих родини ОСОБА_8 , поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до конфліктів з цією родиною, застосування щодо них насильства та пошкодження їхнього майна, оскільки до теперішнього часу він надсилає ОСОБА_9 з місця попереднього ув`язнення СМС-повідомлення, які містять грубі образи, погрози життю та здоров`ю їй та членам її сім?ї.
Отже, на думку колегії суддів, ризики, передбачені пунктами 1, 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі не втратили своєї актуальності, не зменшилися, не перестали існувати, ґрунтуються на реальних фактичних даних, тому виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою.

За зазначених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши і дослідивши всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахувавши характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, обґрунтовано продовжив строк тримання ОСОБА_6 під вартою, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

Що стосується посилань ОСОБА_6 на порушення судом вимог ст. ст. 10, 11, 17 КПК України, а стороною обвинувачення вимог ст. ст. 184, 194 КПК України, то вони не підтверджуються матеріалами провадження.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 18 квітня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: