УХВАЛА

26 квітня 2021 рокум. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження від 08.02.2021 року, -

В С Т А Н О В И В :
Адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на рішення слідчого про закриття кримінального провадження від 08.02.2021 року.
В скарзі зазначає, що слідчим відділом Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000072 від 14.02.13 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Відомості про вищевказане кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі колективного звернення вкладників Кредитної спілки «Єдність», у тому числі ОСОБА_5 , якого подальшому допитано у вказаному кримінальному провадженні як потерпілого.
Відтак, ОСОБА_5 набув статусу потерпілого даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, 08.02.2021 року слідчим СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вважає рішення слідчого про закриття кримінального провадження передчасним, прийнятим на підставі неповно проведеного досудового розслідування, а тому незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню.
Відсутність в діянні складу кримінального правопорушення означає, що подія мала місце, однак результат діянь певної особи не мав характеру кримінального правопорушення, тобто відсутній один і більше елементів складу кримінального правопорушення.
Натомість з оскаржуваної постанови не зрозуміло, а ні яке саме діяння мало місце, а ні ким воно вчинене, а ні які елементи кримінального правопорушення відсутні в даному діянні, а ні якими доказами зібраними у справі це підтверджується.
Поруч з тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що приводом для прийняття рішення про закриття кримінального провадження послугували : висновок спеціаліста КРУ від 27.06.13, яким фактів нецільового використання грошових коштів в період з 01.01.07 по 01.01.10 не встановлено;
висновок ПП АФ «Приват Аудит» яким встановлено факт неправильності бухгалтерського обліку, а також неповнота та неправильність звітності, яку подавала КС «Єдність»; висновок судової-економічної експертизи з якого вбачається, що встановити достовірні дані про доходи та витрати КС «Єдність» не представляється можливим у зв`язку із відсутністю повного пакету облікових документів бухгалтерського обліку кредитної спілки.
Вказане рішення ґрунтується також на твердженнях слідчого про те, що проведеними слідчими та розшуковими діями не представилось можливим встановити місцезнаходження та вилучити повний пакет облікових документів бухгалтерського обліку КС «Єдність».
Водночас зі змісту оскаржуваної постанови не зрозуміло, що саме, на думку слідчого підтверджується вказаними доказами та на підставі яких конкретно доказів слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення. Не зрозумілим залишається, які ж саме слідчі дії спрямовані на встановлення місцезнаходження бухгалтерських документів СК «Єдність» проведено у ході досудового розслідування.
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задоволити.
Слідчий в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення скарги, пояснив, що скарга не обґрунтована та безпідставна. Просив відмовити в задоволенні скарги.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Як встановлено в судовому засіданні, що в провадженні слідчого СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
08.02.2021 року слідчим СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 винесена постанова про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що кримінальне провадження за №0000072 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Слідчим СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 з моменту прийняття кримінального провадження за №0000072 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, до свого провадження не проведено жодної слідчої дії для перевірки доводів потерпілого з метою встановлення істини по справі.
У зв`язку з вище викладеним постанова слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 31.07.2020 року, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин не провів усіх необхідних слідчих дій, не допитано службових осіб (керівника, головного бухгалтера, бухгалтерів, касирів) та ліквідатора КС «Єдність» з питань місцезнаходження первинних бухгалтерських документів; не з`ясовано чи проводились органами фіскальної служби перевірки фінансово-господарської діяльності КС «Єдність», на підставі яких документів проводились такі перевірки, чи залишались копії відповідних документів у органах фіскальної служби; не з`ясовано якими аудиторськими фірмами проводились перевірки щорічних фінансових звітів, на підставі яких документів проводились такі перевірки, хто їх проводив, тощо не прийнято процесуальне рішення щодо наявності у діях службових осіб КС «Єдність» ознак злочину передбаченого ст.ст. 190 КК України, не прийнято процесуальне рішення за фактом підроблення та подання підробленої фінансової звітності службовими особами КС «Єдність», не з`ясовано рух коштів по рахунках КС «Єдність» не з`ясовано наявність у потерпілих касових документів на підтвердження внесення коштів в КС «Єдність».
Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження від 08.02.2021 року - задоволити.
Скасувати постанову слідчого СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 від 08.02.2021 року про закриття кримінального провадження №0000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1