Ухвала
Іменем України

10 березня 2021 року

м. Київ
справа № 615/347/20
провадження № 51- 1207 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацевлаштованого, громадянина України, раніше неодноразово судимого: вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2012 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, вироком Валківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на 170 годин, вироком Валківського районного суду Харківської області від 17 травня 2019 року за ч. 2 ст. 389 КК до покарання у виді громадських робіт на 240 годин,
на вирок Валківського районного суду Харківської області від 22 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Валківського районного суду Харківської області від 22 травня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим за те, що він, будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення злочинів, в тому числі за злочини проти власності, судимість за які не знята та непогашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення не став і належних висновків для себе не зробив, та повторно вчинив корисливий злочин при наступних обставинах.
01 березня 2020 року близько 19:00 години, ОСОБА_5 , знаходячись на АДРЕСА_2 , з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме крадіжки майна з домоволодіння ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи злочинний умисел, з корисливих мотивів, шляхом відкриття хвіртки, зайшов на територію подвір`я, тим самим незаконно проник на його територію, де зняв навісний замок на вхідних дверях господарського приміщення і проник в середину, звідки викрав електричне точило в корпусі сірого кольору, марки «Еней», вартістю 880 грн. та електричний подовжувач (переноску) довжиною 20 м., вартість якого не встановлена. Після вчинення злочинних дій ОСОБА_5 разом з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 880 грн. 00 коп.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись з судовими рішеннями суду першої й апеляційної інстанцій, ставить питання про їх перегляд в касаційному порядку з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити судові рішення, пом`якшити ОСОБА_5 покарання в частині визначення розміру покарання та призначити за ч.3 ст.185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Скаргу просить розглянути з участю сторони захисту.
На обґрунтування своїх доводів захисник, посилаючись на положення ч. 2 ст. 50 КК, зазначила у скарзі про те, що:
- судами неналежним чином враховано ступінь суспільної небезпеки і тяжкість вчиненого злочину, визнання обвинуваченим вини та відношення до вчиненого правопорушення, щире каяття, що вартість викраденого складає 880 грн, фактичне повернення викраденого майна потерпілій, тому є підстави для зміни судових рішень і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання;
- не є обґрунтованим призначення судом більш суворого покарання з огляду лише на кримінальне минуле особи обвинуваченого, без належного врахування особливостей конкретної справи та даних, які відображають ставлення ОСОБА_5 до вчиненого ним кримінального правопорушення;
- апеляційний суд, перевіряючи вирок, не звернув увагу на наявність конкретних обставин у провадженні та не знайшов підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання.
Мотиви Суду
Висновків суду про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій у касаційній скарзі захисник не оскаржує.
Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, також дані про його особу, який на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває.
Поряд з цим судом враховано:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується незадовільно, раніше неодноразово судимий, має непогашені та незняті судимості. При цьому суд зазначив у вироку, що ОСОБА_5 в період з 2003 по 2019 рік сім разів притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, знову вчинив новий злочин з корисливих мотивів, а отже висновків щодо своєї протиправної поведінки не зробив, тому підстав для застосування положень ст. 75 КК не вбачається.
Крім того, судом враховано позицію досудової доповіді органу пробації, у якій зазначено про високий ризик вчинення ОСОБА_5 повторних кримінальних правопорушень, тому його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
Урахувавши зазначені обставини та положення ч. 2 статей 50 КК, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі, в межах санкції зазначеної норми КК, яке буде достатнє для виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 під час розгляду якого суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам касаційної скарги.
Так, не погоджуючись з вироком суду, захисник в апеляційній скарзі просила скасувати судове рішення і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та звільнити його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. При цьому, захисник вказала про неврахування судом конкретних обставин провадження та просила врахувати щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та повернення викраденого майна, що він на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання, де проживає разом з батьком, який є інвалідом третьої групи та потребує допомоги.

Як вбачається із ухвали, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом того, що на утриманні обвинуваченого перебуває батько, який має інвалідність та потребує допомоги, та зазначив, що наявність такої обставини не може бути підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, та зазначив, що суд першої інстанції при цьому врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, неодружений, за місцем мешкання характеризується незадовільно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за висновком досудової доповіді органу пробації - ризик вчинення повторних кримінальних правопорушень з боку ОСОБА_5 є високим, а тому виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Із змісту ухвали убачається, що на думку суду апеляційної інстанції, ураховуючи дані про особу ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.
Отже, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, щопризначене ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.185 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, вид і розмір якого є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, тому не знайшов підстав для пом`якшення покарання.
З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті і непогашені судимості, не працює, думку потерпілої, яка просила в судовому засіданні призначити обвинуваченому реальне покарання, оскільки він схильний до вчинення злочинів, доводи касаційної скарги захисника про необхідність врахування обставин визнання вини обвинуваченим і його відношення до вчиненого злочину, вартість викраденого на суму 880 грн, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанцій в частині призначеного ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців, яке за своїм розміром є наближеним до мінімального покарання, передбаченого санкцією зазначеної норми КПК, тому Суд не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому основного покарання.
Посилання у скарзі захисника на наявність у провадженні обставини - фактичне повернення викраденого майна потерпілій, є непереконливими, оскільки із копії вироку убачається, що судом така обставина не була установлена, а у своїх поясненнях в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що просила обвинуваченого повернути викрадене майно, однак він не повернув, після чого вона звернулася до органів поліції.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання захисника у скарзі про розгляд касаційної скарги з участю сторони захисту може бути вирішено судом касаційної інстанції лише у разі відкриття касаційного провадження за скаргою та під час призначення кримінального провадження до касаційного розгляду. У даному провадженні Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження за скаргою.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 22 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3