В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004285 від 30 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, із повною загальною середньоюосвітою, неодруженого, громадянина України,раніше судимого 28 жовтня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та згідно ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 1 рік, 22 травня 2020 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та з урахуванням ст. 71 КК України призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі,у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
05 червня 2020 року приблизно о 13 год 40 хв ОСОБА_4 разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, знаходилися біля будинку АДРЕСА_2 , де побачили потерпілу ОСОБА_9 .

У цей час у ОСОБА_4 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з метою незаконного збагачення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, розподіливши між собою злочинні ролі, ОСОБА_4 шляхом ривка, відкрито викрав планшетний комп`ютер марки «Asus», моделі «Косс», вартістю 5000 грн., з сім-картою мобільного оператора «lifecell», абонентський номер НОМЕР_1 , вартістю 50 грн., що знаходився в правій кишені куртки потерпілої ОСОБА_9 , яка була розстібнута, та одразу передав викрадене у потерпілої майно особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.

Після цього, ОСОБА_4 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, утримуючи при собі спільно викрадене майно, з місця вчинення злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, заподіявши своїми спільними злочинними діями потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 5050 гривень.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що 05 червня 2020 року в обідню пору разом із знайомим перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де побачили ОСОБА_9 , з якою він був раніше знайомий. Оскільки ОСОБА_9 заборгувала йому кошти, він вирішив заволодіти її майном. Шляхом ривка він відкрито викрав планшетний ОСОБА_10 , який знаходився у правій кишені її куртки, та передав його знайомому. Згодомце майно він забрав та продав на ринку. У вчиненому розкаюється та просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України,є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання у м. Києві, раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особу винуватого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає відсутніми підстави для застосування ст. 75, 69, 69-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та з урахуванням ст. 71 КК України призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Зважаючи на те, що даний злочин ОСОБА_4 вчинив після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, остаточне покарання слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу, а саме з 20 серпня 2020 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1