Справа №-613/272/21 Провадження №-1-кп/613/76/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2021 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Богодухові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 27.01.2021, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, працюючого робітником у Філії «Богодухівський райавтодор» ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
20.01.2012 Люботинським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
16.01.2013 Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі, на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 06.06.2013 вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 16.01.2013 року змінено, покарання за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України зменшено до 7 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2017 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 16 днів,
24.02.2021 Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 125 КК України до виправних робіт з відрахуванням щомісячно 15 відсотків із заробітку в доход держави строком на 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 ,02 січня 2021 року близько 17 год. 00 хв., маючи умисел на незаконне проникнення до житла раніше йому не знайомої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , цілеспрямовано прибув за вказаною адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 спочатку підійшов до воріт вказаного домоволодіння, шляхом вільного доступу проник до домоволодіння і підійшов до вхідних дверей у будинок ОСОБА_5 та почав стукати кулаками рук, ногами у вхідні двері, вимагаючи, щоб їх відчинили. Надалі ОСОБА_4 , оцінивши ситуацію, що склалася, у зв`язку з тим, що двері йому ніхто добровільно не відчинив та не дозволив увійти до чужого будинку, бажаючи досягти протиправного результату, спрямованого на порушення недоторканості житла, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, діючи всупереч ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину право на недоторканість житла, протиправно, тобто без добровільної згоди власника, пошкодивши вхідні двері, здійснив незаконне проникнення всередину житлової кімнати.

В подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні вказаного будинку, не маючи правових підстав щодо проникнення до житла потерпілої ОСОБА_5 , став ініціатором тривалої сварки з власницею будинку ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_6 ..

Отже, ОСОБА_4 у зазначений вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, для незаконного проникнення до житла раніше йому незнайомої особи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення проступку за ч. 1 ст. 162 КК України визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, надав показання щодо місця, часу, способу вчинення злочину так, як вони встановлені судом.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що з потерпілою та її сином не знайомий. 02.01.2021 він шукав свого співробітника Здорика, який працює сварщиком у Філії «Богодухівський райавтодор». Родичі останнього повідомили, що він може знаходитися за адресою : АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим близько 17:00 02.01.2021 ОСОБА_4 прийшов до вказаного будинку, відчинив калитку, яка була зачинена, однак, не замкнена на замок, пройшов до вхідних дверей у будинок, зайшов у коридор та постукав у другі двері, що вели до будинку. Двері йому ніхто не відчинив, дозволу увійти не надав, у зв`язку з чим ОСОБА_4 самовільно увійшов до житлової кімнати. Зайшовши у кімнату, він побачив ОСОБА_6 , який сидів на дивані, та потерпілу ОСОБА_5 , яка сиділа на креслі, вони дивилися телевізор. ОСОБА_4 запитав, чи перебуває тут Здорик, в цей час відчув удар по обличчю, який, як він вважає, йому нанесла ОСОБА_5 , відштовхнув потерпілу та потім двічі ударив її. З`ясувавши, що Здорика у цьому домоволодінні немає, ОСОБА_4 вийшов із будинку. У вчиненому щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, вказав, що повністю визнає протиправність своїх дій.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання, призначене на 18.03.2021, не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в надісланому до суду письмовому клопотанні просила розглядати справу за її відсутності. Зазначила, що не має претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого, у вирішенні питання про призначення йому покарання покладається на розсуд суду.

У судовому засіданні 16.03.2021 потерпіла пояснила, що є власницею будинку АДРЕСА_3 та проживає у вказаному будинку. 02.01.2021 близько 17:00 год. вона разом зі своїм сином ОСОБА_6 знаходилась у себе вдома, та дивилася телевізор. Раптом до кімнати увірвався незнайомий чоловік, як згодом з`ясувалося ОСОБА_4 .. На запитання потерпілої, що він тут робить, ОСОБА_4 не відповів, відштовхнув потерпілу, потім наніс їй удар в область лівого вуха. Потім вказаний чоловік загнав у куток сина потерпілої ОСОБА_6 , та наніс йому кілька ударів по обличчю. Після цього ОСОБА_4 вибіг з кімнати та з будинку. Своїми діями ОСОБА_4 пошкодив ручку вхідних дверей та пластикову обшивку стіни у будинку.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, повне визнання ним своєї вини, а також те, що він не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла.

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , досудовим слідством та судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він офіційно працює дорожнім робітником у Філії «Богодухівський райавтодор» ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується нейтрально, за місцем роботи характеризується позитивно.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі ста неподаткових мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання (ч. 2 ст. 70 КК України).

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу (ч.4 ст.70 КК України).

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 24.02.2021 засуджений вироком Богодухівського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 6 місяців з відрахуванням щомісячно 15 відсотків із заробітку в доход держави. Вирок не набрав законної сили.

Оскільки ОСОБА_4 одночасно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, за вчинення якого був засуджений вироком суду від 24.02.2021, тобто, вчинив обидва кримінальні проступки до постановлення вироку Богодухівського районного суду Харківської області від 24.02.2021, суд вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 70 КК України, а не ч.1 ст.71 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Враховуючи викладене, суд, застосувавши положення ч.4 ст.70 та ч.3 ст.72 КК України, остаточно призначає ОСОБА_4 покарання за цим вироком та за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 24.02.2021 за ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт строком на 6 місяців з відрахуванням щомісячно 15 відсотків із заробітку в доход держави та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн., який виконується самостійно.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався. З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлявся.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 24.02.2021 за ч.1 ст.125 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді виправних робіт строком на 6 місяців з відрахуванням щомісячно 15 відсотків із заробітку в доход держави та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн., який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1