КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/5479/21 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2535/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації,
за участю: прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_7 , перекладача Мухамед ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року визнано наявність підстав для продовження відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційного арешту строком на два місяці або до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу і фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації,, а саме до 16 квітня 2021 року.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року про продовження щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) по справі № 761/5479/21 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, винесена з порушенням повного судового розгляду без урахування обставин справи.
Судом не було належним чином надано оцінки доказам сторони захисту стосовно відсутності обґрунтованості підстав для застосування взагалі екстрадиційного арешту до ОСОБА_7 , та також не надано належної оцінки ризикам перешкоджанню ходу кримінального провадження та доказам, що їх спростовують. Характеризуючі дані затриманого ОСОБА_7 , а саме наявність на утриманні дитини, наявність постійного місця проживання, роботи не було встановлено взагалі. Не звернуто увагу на наявність у особи орендованого житла, відсутність будь-яких документів, що апріорі унеможливлює виїзд за межі України.
Також апелянт зазначає, що слідчий суддя жодним чином не спростував доводи сторони захисту щодо підтверджених документально соціальних зв`язків в Україні, наявності постійного місця проживання в України, поручителів, а також відсутності доказів щодо ухилення ОСОБА_7 , від правосуддя у Російській Федерації. Відсутні і відомості про обрання стосовно ОСОБА_7 , запобіжних заходів та/або його ухилення від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності на території України. Зміст процесуальних рішень не містить даних про те, що ОСОБА_7 , був обізнаний про його кримінальне переслідування на території Російської Федерації. Запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_7 , не відповідає вимогам ст. 58 Мінської конвенції.
Сторона захисту, ставить під сумнів існування постанови Ленінського районного суду міста Красноярськ якою від 24.05.2019 було обрано ОСОБА_7 запобіжний захід та первинні документи РФ, що були направлені до Інтерполу, оскільки не було перевірено належним чином документи, які представлялися з боку РФ для оголошення ОСОБА_7 , у міжнародний розшук та на підставі яких саме документів все ж таки було оголошено довірителя у міжнародний розшук та застосування щодо ОСОБА_7 , червоної картки. Офіс генерального прокурора не витребував дані документи за клопотанням сторони захисту від 01.12.2020р., ще за час екстрадиційної перевірки. Запит на екстрадицію та додані до нього документи не містять відомостей, ким виконаний переклад даних документів та засвідчено лише печаткою. Прокурор не має жодного доручення від Міністерства Юстиції України, а тому прокурор не має повноважень від Міністерства Юстиції України на подання такого клопотання.
Апелянт звертає увагу суду на стан здоров`я ОСОБА_7 , яке не може бути належно підтримане в умовах слідчого ізолятора, а також на відсутності можливості отримувати побачення з родичами, у зв`язку з загрозою поширення коронавірусу, що також негативно позначається на психічному стані особи та його сім`ї, в першу чергу, малолітньої дитини, що як наслідок створюватиме підстави для констатації порушення прав та не виправдовуватиме мету застосування вказаного вище запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, 01.10.2020, о 23 годині 30 хвилин, працівниками Шевченківського УП ГУНП у м. Києві затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2020 до ОСОБА_7 застосовано тимчасовий арешт на 40 діб.
В подальшому, як вбачається з клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2020 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), який в подальшому 24.12.2020 продовжено на строк до 21.02.2021 включно.
Згідно з наданих іноземною стороною матеріалів, постановою слідчого від 21.05.2019 ОСОБА_7 притягнуто в якості обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.
Постановою Ленінського районного суду м. Красноярськ від 24.05.2019 щодо останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Постановою слідчого від 20.11.2015 ОСОБА_7 оголошено у розшук на території Російської Федерації, а 21.05.2019 у міжнародний розшук.
Як вбачається з клопотання, до Київської міської прокуратури з Офісу Генерального прокурора 27.10.2020 надійшов запит компетентних органів Російської Федерації про видачу Брозянського Сергія Анатолійовича для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого КК Російської Федерації, при цьому проведення екстрадиційної перевірки стосовно останнього доручено Київській міській прокуратурі.
Інкримінований ОСОБА_7 злочин за законодавством України кваліфікуються за п. ч. 3 ст. 27 п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання на строк більше одного року позбавлення волі (до 15 років або довічне позбавлення волі), при цьому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не закінчився.
11.02.2021 року перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про перевірку наявності підстав для подальшого тримання під вартою (екстрадиційний арешт) відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.
16.02.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання було задоволено та визнано наявність підстав для продовження відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційного арешту строком на два місяці або до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу і фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації,, а саме до 16 квітня 2021 року.
Станом на 06 травня 2021 року, тобто на момент апеляційного розгляду по суті апеляційної скаргизахисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року, сплинув строк дії оскаржуваної ухвали, однак розглядаючи по суті дану апеляційну скаргу, колегією суддів встановлено наступне.
Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.
Згідно ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Відповідно до п. 10 даної статті екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.
Крім того, відповідно до ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року (ратифікована Україною 29 травня 1997 року) "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.
Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.
З ухвали суду першої інстанції, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні підстави для продовження щодо ОСОБА_7 , екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була вислухана думка прокурора, особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом та її захисника, з`ясовані обставини справи, на підставі яких було прийнято рішення про визнання наявності підстав для продовження щодо ОСОБА_7 , екстрадиційного арешту, до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу і фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації.
При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.
Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу і фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації виходячи з тих обставин, що попередній строк тримання ОСОБА_7 , під вартою закінчується та прокурором наведено у відповідності до ст. 584 КПК України підстави для подальшого утримання ОСОБА_7 , під вартою. При цьому встановлено, що продовження застосування до нього екстрадиційного арешту до його видачі для притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам останнього переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації.
Приймаючи рішення про продовження щодо ОСОБА_7 , саме такого запобіжного заходу слідчим суддею, враховано наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості останнього ухилятися як від компетентних органів України, так і від компетентних органів іноземної держави, та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання затриманим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що як вбачається зі змісту клопотання, що ОСОБА_7 вживав спроби для зміни своїх анкетних даних для неможливості його ідентифікації та ухилення від проведення екстрадиційної перевірки.
Зокрема, при затриманні останній повідомив, що він являється громадянином Російської Федерації ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому, ОСОБА_7 вказував, що він є громадянином Республіки Молдова ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, при перевірці вказана інформація не знайшла свого підтвердження.
Окрім цього, слідчим суддею враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі засудження за вчинення злочину, передбаченого передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації, відомості про ухилення його від правосуддя у запитуючій стороні, а також відомості про його особу, в їх сукупності.
Крім того, колегія суддів, звертає увагу на те, що слідчий суддя відповідно до вимог ч. 8 ст. 584 КПК України, не досліджує питання про винуватість особи і не перевіряє законність рішень прийнятих компетентними органами інших іноземних держав, а лише перевіряє наявність підстав, достатніх для застосування чи продовження щодо особи обмежувальних заходів, тому доводи апелянта в частині ставлення під сумнів існування постанови Ленінського районного суду міста Красноярськ якою від 24.05.2019 є безпідставними.
Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не враховано характеризуючі дані про ОСОБА_7 , а також те, що він має постійне місце проживання на території України, на утриманні дитину, працює, відсутність у нього будь-яких документів, що унеможливлює виїзд за межі України, стан здоров`я, не можуть бути самостійною підставою для відмови у застосуванні відносно останнього запобіжного заходу та не спростовують ризиків ухилення ОСОБА_7 , з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації.
Твердження захисника щодо невідповідності запиту Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_7 вимогам ст. 58 Мінської Конвенції не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки вимога про видачу особи, яка надійшла з Генеральної прокуратури Російської Федерації містить всю необхідну інформацію та додаткові матеріали, які передбачені згаданою Конвенцією.
Стосовно твердження апелянт щодо відсутності у прокурора доручення від Міністерства юстиції України на подання клопотання, також не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, зважаючи на наявні матеріали провадження, та те, що загалом клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 575 КПК України та до нього долучено усі необхідні документи, визначені в частині 2 цієї статті.
Більш того, як вбачається з клопотання в ньому ставилось питання про визначення наявності підстав для подальшого утримання під вартою громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації, а не до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу і фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, про що зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, однак дану обставину колегія суддів розцінює як описку, яка може бути усунута в порядку ст. 379 КПК України, проте дане обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких апелянти просять скасувати ухвалу слідчого судді, не спростовують висновків слідчого судді та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив компетентний орган держави відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, ухвалена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, у відповідності до вимог КПК України та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Європейської конвенції про видачу правопорушників, а також з урахуванням того, що строк дії оскаржуваної ухвали сплинув, а тому апеляційна скарга з викладеними у ній доводами задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 583, 584, 585 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4