Ухвала
Іменем України
29 березня 2021 року

м. Київ
справа № 541/343/18
провадження № 51-1168 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5

на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровакан, Вірменія, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за:
- ч. 3 ст. 28 і ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , вирок щодо якого

не оскаржується.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь

ОСОБА_7 34 125 (тридцять чотири тисячі сто двадцять п`ять) гривень 37 копійок на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 497 000 (чотириста дев`яносто сім тисяч ) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 497 000 (чотириста дев`яносто сім тисяч ) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , визнано винним в тому, що він на початку липня 2017 року, будучи депутатом Миргородської міської ради Полтавської

області сьомого скликання, на ґрунті особистої неприязні, яка виникла у зв`язку

з розбіжностями в політичних поглядах щодо соціально-економічного розвитку міста до депутата Миргородської міської ради Полтавської області сьомого скликання ОСОБА_10 створив організовану злочинну групу, для підготовки та вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я останнього. До складу якої, залучив свого близького родича особу, кримінальне провадження щодо якого розслідується окремо (в подальшому Особа 2) та ОСОБА_11 , який визнаний винними та засуджений вироком Миргородського міськрайонного суду 06 березня 2018 року за нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_10 , в складі організованої злочинної групи. Останні мали належну фізичну підготовку для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Особа 2, будучи близьким родичем організатора, та ОСОБА_12 , будучи особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень, користувався його повною довірою, за своїми психологічними якостями підходив на роль активного учасника злочинної групи, та був залучений до групи з метою ретельної підготовки

до вчинення злочину, подолання фізичного опору потерпілого та нанесення останньому тілесних ушкоджень.
При створенні злочинної групи ОСОБА_5 , який користувався повагою серед громади м. Миргорода, про що свідчить обрання його депутатом Миргородської міської ради Полтавської області, був старшим за віком від інших учасників злочинної групи, добре фізично розвинений, наділений яскраво вираженими природними рисами лідера, комунікабельний, здатний впливати на інших людей своїм авторитетом, використав наявні з Особою 2 стійкі родинні зв`язки, повну довіру, психологічні якості останнього, як активного учасника злочинної групи, тривалі дружні зв`язки з ОСОБА_11 , усвідомлював що вказані особи схильні

до вчинення кримінальних правопорушень.
Під час попереднього тривалого спілкування між ОСОБА_5 , Особою 2

та ОСОБА_11 були налагоджені та узгоджені тісні довірливі психологічні стосунки учасників щодо ретельної, довготривалої підготовки до злочину та його вчинення, розподіливши між ними ролі та розробивши план підготовки для вчинення злочину.
Дана організована злочинна група характеризувалась насильницькою направленістю дій її учасників, єдністю їх намірів щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, високим ступенем організації нападу, якому передував тривалий підготовчий період, підшукування знарядь та засобів для вчинення злочинів, своєю стійкістю, ретельною розробкою плану вчинення злочину, чітким розподілом ролей між співучасниками, а також вжиттям відповідних засобів конспірації.
Так на початку липня 2017 року, ОСОБА_5 під час зустрічі з Особою 2

та ОСОБА_11 , що відбулася за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , повідомив останніх

про деталі розробленого ним плану вчинення нападу, а останні надали згоду

на свою участь у ньому та за два тижні до вчинення нападу, почали слідкувати

за потерпілим ОСОБА_10 .
З метою реалізації раніше розробленого плану скоєння злочину, 12 липня

2017 року в період часу з 01 до 02 години, ОСОБА_5 підібрав знаряддя вчинення злочину та забезпечив ними інших учасників. З метою дотримання заходів конспірації, надавав вказівку іншим співучасникам використовувати

під час вчинення злочину маски чи балаклави для прикриття обличчя, не брати

з собою засоби зв`язку (мобільні телефони).
Реалізовуючи свій злочинний план, діючи в складі організованої злочинної групи

з Особою 2 та ОСОБА_11 , залучивши для допомоги у подоланні фізичного спротиву потерпілого та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , який не був членом організованої групи, а діяв як співучасник злочину, на автомобілі ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 , не повідомивши останнього про свій протиправний намір, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, достовірно знаючи, що потерпілий повертається додому з роботи

на велосипеді, прибули до раніше обраного для засідки місця за адресою:

АДРЕСА_2 та чекали на появу потерпілого ОСОБА_10 .
Продовжуючи свої злочинні дії, дочекавшись, коли потерпілий опинився в темному віддаленому місці вулиці та наблизився до них, ОСОБА_5 надав команду

до нападу, першим вибіг на дорогу, де заздалегідь підготовленим тупим твердим предметом, збив потерпілого з велосипеду. Після чого ОСОБА_5 спільно

з Особою 2, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , застосували до потерпілого ОСОБА_10 насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, яке виразилось у нанесенні металевими предметами, руками, ногами не менше чотирьох ударів в область голови потерпілого, не менше чотирьох ударів по тулубу потерпілого та численних ударів по його кінцівках. Заподіявши тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкова травми, а саме ізольовані крововиливи в м`які покрови голови в кількості 4-х; вдавлено-скалковий перелом правої тім`яної кістки; крововиливи над та під тверду мозкову оболонку в тім`яній ділянці справа; ізольовані крововиливи під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку; забійні рани голови в кількості 4-х, які утворились від не менш ніж чотирикратної дії тупих предметів з обмеженою, контактуючою поверхнею

та переважаючим длинником, яким міг бути подовжений металевий предмет або інші схожі за характером предмети, що діяли з достатньою для їх утворення силою, стосовно живої особи, можуть бути оцінені лише в сукупності та носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Травму тулубу: прямі переломи 6-10-го ребер зліва з крововиливами в міжреберні м`язи; напружений пневмоторакс зліва, двобічний гемоторакс, забій правої легені (по даним медичної документації); переломи правої та лівої лопаток

з крововиливами в м`які тканини; забійні рани тулубу; множинні садна та підшкірні гематоми тіла (по даним історії хвороби), які утворились від не менш ніж чотирикратної дії тупих предметів з обмеженою, контактуючою поверхнею, якими могли бути битка, рука, нога людини, або інші схожі за характером предмети,

що діяли з достатньою для їх утворення силою, можуть бути оцінені в сукупності

та носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент

їх спричинення. Подвійний перелом променевої кістки лівого передпліччя

з крововиливами в м`які тканини; забійні рани, садна, підшкірні гематоми кінцівок, які утворились від багаторазової дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, стосовно живої особи носять ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року вирок суду першої інстанції змінено.
Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 28 і ч. 2 ст. 121 на ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Вважається ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК до покарання, визначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Зменшено розмір моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 100 000

(сто тисяч) гривень кожному у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Скасовано арешт, накладений на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень

та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав, як убачається

зі змісту касаційної скарги, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке є явно несправедливим через суворість. В обґрунтування посилається на те, що судами належним чином не враховані наступні обставини: ОСОБА_5 раніше

не судимий, є депутатом Миргородської міської ради, відомий тренер, який виховав чемпілнів Європи та світу, має на утриманні дружину, двоє дітей, одна з яких

є неповнолітньою, батьків похилого віку, характеризується виключно позитивно, визнавався у м. Миргороді людиною року, група, яка вчинила цей злочин, ніколи раніше разом злочинів не скоювала та не планувала скоювати, а тілесні ушкодження були нанесені виключно у відповідь на реальне посягання з боку потерпілого на життя засудженого та його родини. Зазначає, що місцевим судом були порушені вимоги ст. 414 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки справа розглядалася під тиском представників політичної партії, до якої відносився потерпілий, декількох телеканалів, присутності народних депутатів та іншого, у зв`язку з чим суддя ухвалила вирок з призначенням максимально суворого покарання та відшкодуванням великого розміру моральної шкоди та з накладенням арешту на дім його підзахисного. Вказує, що апеляційним судом також допущено невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність

в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Водночас, призначаючи ОСОБА_5 покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65 КК, врахував тяжкість злочинів за їх видом (категорією), серед яких згідно зі ст. 12 КК є тяжкий злочин, непоправні наслідки, які настали в результаті скоєння злочину, ставлення винного до наслідків своїх діянь та особу винного, який характеризується позитивно, має постійне місце проживання та роботи, на утриманні має неповнолітню дитину та батьків похилого віку, однак в скоєнні злочину не розкаявся, та визнав за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій статей, що сприятиме досягненню мети його виправлення і перевиховання та буде необхідним й достатнім засобом впливу для запобігання вчинення ним нових злочинів.
При вирішенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, місцевий суд взяв до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань в зв`язку

із непоправною втратою сина в молодому віці, батька малолітнього дитини,

та з урахуванням доказів наданих цивільними позивачами щодо значного погіршення стану їх здоров`я після смерті сина, задовольнив позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, а в частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнив частково.
Виходячи з положень ст. 173 КПК з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих, місцевий суд задовольнив заяву потерпілої та наклав арешт на житловий будинок, який належить ОСОБА_5 .

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 у порядку апеляційної процедури за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_14 ,

а також обвинуваченого ОСОБА_6 , перевірив доводи апелянтів, надав

на них мотивовану відповідь, а також змінив вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 , пом`якшив призначене йому покарання до 9 років позбавлення, зменшив розмір моральної шкоди та скасував арешт, накладений

на житловий будинок, який належить останньому.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання, в якій оскаржує судові рішення захисник, немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, доводи захисника про призначення ОСОБА_5 явно несправедливого покарання через його суворість, а також неналежне врахування судами обставин справи, є необґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

б безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3