Справа №718/1/21
Провадження №1-кп/718/1/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань кримінальне провадження №0000514 з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів Львівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

16.11.2018 Кіцманським районним судом за ст.185 ч.3, ст.185 ч.2, 70 ч.1, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
23.08.2019 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 185 ч.3, 70 ч.4, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ :
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 04 грудня 2020 року о 09:36 год., ОСОБА_3 , йдучи по вулиці Кобилянській у м. Кіцмань Чернівецької області, переліз через дерев`яну хвіртку на територію господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, проник на територію господарства за вказаною адресою, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_5 , а саме стальний форкоп, стальну стійку для мотора, стальну стійку під форкоп загальною вагою 58 кг. Згідно висновку експерта № СЕ-19/126-20/8297-ТВ/778-Р від 11.12.2020 ринкова вартість чорних металів, а саме: сталі (металевого форкопу, металевої стійки для мотора, металевої стійки під форкоп), загальною вагою 58 кг, на момент вчинення кримінального правопорушення, станом на 04.12.2020, могла становити 349 грн. 74 коп.
Заволодівши майном потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_3 з місця вчинення злочину пішов, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 349,74 грн.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане із проникненням у інше володіння особи, вчинене повторно.
Сторона обвинувачення свій висновок щодо винуватості ОСОБА_3 обґрунтувала сукупністю доказів, а саме, показами потерпілого, свідка та письмовими доказами, зокрема, протоколом прийняття заяви, протоколом огляду місця події, протоколом огляду предметів, DVD диском із відеозаписом, актом зважування, протоколами пред`явлення до впізнання за фотознімками, доказами, які характеризують особу ОСОБА_3 та висновком експерта.
Але, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.
Таким чином, доводи сторони обвинувачення щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину суд вважає необґрунтованими, зважаючи на такі підстави.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України не визнав та пояснив, що до вчинення злочину він не причетний, він нічого не брав і на фото для впізнання не він. Дані свідка взагалі суперечать у всьому, він не здавав йому металобрухт.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що не пам`ятає сааме коли, прийшов з роботи до свого домогосподарства та побачив, що пошкоджена вхідна дерев`яна хвіртка. Під час перегляду камер відео спостереження він побачив та вважав, що ОСОБА_3 , який є його сусідом пошкодивши дерев`яну хвіртку проник на територію його господарства та викрав металеві запчастини. Він викликав поліцію. Три записи з відеозаписом і протокол здав у поліцію. Також, у судовому засіданні з`ясовано, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були неприязні відносини.
Посилання потерпілого на те, що саме обвинувачений ОСОБА_3 міг вчинити цей злочин, оскільки як йому відомо він і раніше вчиняв крадіжки є виключно його припущення, які в жодному випадку не можуть бути покладенні в основу доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав суду покази, що ОСОБА_3 є його знайомий. Не пам`ятає коли це саме було, до нього під`їхав автомобіль і люди сказали, що хочуть здати металолом. Він прийняв металолом, і заплатив біля 300 грн., але який саме металобрухт не пам`ятає.
За таких обставин, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_7 як доказ доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, оскільки він не був очевидцем вчинення цього злочину. В судовому засіданні він одразу пожалівся на слабку пам`ять, та вказав, що не впізнає ОСОБА_3 , не пам`ятає його та які саме речі йому були принесені, як металобрухт. Крім того, свідок також вказав, що навіть не пам`ятає в яку пору року ці події відбувалися, хоча згадав, що осіб, які привезли йому металобрухт було двоє і підвезли вони його на авто.
Заслухавши покази потерпілого, свідка, ОСОБА_3 та його захисника, дослідивши та проаналізувавши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України органом досудового розслідування не доведена.
Статтею 91 КПК України передбачено, що до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відносить, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Судом було досліджено також письмові докази, які на думку обвинувачення, підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому діяння.
- із дослідженого в судовому засіданні відеозапису dvd диска «Verbatim», а саме файл з відеозапису «XVR_ch1_main_3540_3811» видно, що 09:36 год. 04.12.2020 року до дерев`яної хвіртки господарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 підійшла особа чоловічої статі. Далі видно, що вказана особа перелазить дану дерев`яну хвіртку, тиснучи всією своєю вагою свого тіла на неї. Проникнувши на дану територію, дана особа йде у сторону місяця розташування металобрухту, розташованого на території даного господарства. На цьому відеозапис завершується.
З файлу відеозапису «XVR_ch1_main_3905_4112» видно, що 09:39 год. 04.12.2020 року з`являється особа чоловічої статі, одягнутий у шапку, темну куртку, штани, яка несе в руках предмет, який за зовнішніми ознаками нагадує металобрухт, підходить до дерев`яної хвіртки та кидає поза неї даний предмет.
З файлу відеозапису «XVR_ch1_main_4113_4518» видно, що о 09:41 04.12.2020 року особа чоловічої статі, яка несе в руках предмет, який за зовнішніми ознаками нагадує металобрухт підходить до дерев`яної хвіртки та кидає поза неї даний предмет. Після чого особа чоловічої статі перелазить через дерев`яну хвіртку, бере вказані речі та зникає з поля зору камери відео спостереження.
Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.02.2020 року вбачається, що потерпілим ОСОБА_5 до правоохоронних органів була подана заява про те, що 04.12.2020 року о 09 год. 35 хв. до нього на територію проникли і викрали металеві речі на загальну суму 1000 грн. Підозрює він у викраденні саме ОСОБА_3 . Тобто, уже при написанні заяви до поліції потерпілий проявив упередженість до обвинуваченого ОСОБА_3 , одразу вказавши що підозрює саме його у викраденні майна, при цьому потерпілий суттєво завищив завдану йому шкоду злочином, оскільки висновком експерта було встановлено, що вартість майна становить 349 грн. 74 коп.
Крім того, у даному протоколі у графі 1 обставини вказано, що 04.12.2020 року біля 09:35 год. невстановлена особа пошкодивши дерев`яну хвіртку проникла на територію домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 звідки викрала металевий форкоп, металеву стійку для мотора, металеву стійку під форкоп, чим завдала матеріальної шкоди ОСОБА_5 на загальну суму 1000 грн.
Протоколом огляду місця події від 04.12.2020 року о 17 год. 10 хв. встановлено, що під час огляду було виявлено та вилучено відеозапис із 2-х камер спостереження що скопійовано на DVD диск.
Відповідно до витягу з ЄРДР внесені відомості по даному кримінальному провадженню були лише 05.12.2020 року, отже добровільне видане потерпілим відео з камери відео спостереження до внесення відомостей в ЄРДР є недопустимим доказом у відповідності до Постанови Верховного суду від 07.08.2019 року (Справа № 607/14707/17; Провадження № 51-2604 км 19).
Це підтвердив і сам потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні коли пояснив, що переглядав відео із своїх камер відео спостереження, «визначив особу» по камері і передав відео поліції.
Оскільки відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, правом витребувати від будь-якої особи необхідні речі, документи, відомості, тощо, наділений слідчий і лише в рамках кримінального провадження. В даному кримінальному провадженні вбачається, що слідчі дії були проведені до внесення відомостей в ЄРДР.
Суд вважає, що вказані вище письмові докази лише підтверджують факт події злочину (вчинення крадіжки), однак жодним чином, ані прямо, ані в сукупності з іншими доказами не доводять тієї обставини, що крадіжку скоїв саме обвинувачений ОСОБА_3 .
Як вбачається з відео, яке зафіксоване на вказаному вище DVD-диск підтверджує виключно обставини вчинення кримінального правопорушення та детально описується послідовність вчинення дій невідомою особою щодо викрадення майна у потерпілого, однак в жодному із переглянутих фрагментів відеозапису із камер відео-спостереження чітко не ідентифікована особа, яка імовірно викрала майно. За таких обставин не можна зробити однозначний висновок, про те що на камері відео-спостереження з домогосподарства, особою, яка на думку органу досудового розслідування імовірно викрала майно потерпілого є саме обвинувачений ОСОБА_3 .
Згідно вимог ст.228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнавати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що потерпілий впізнає особу чоловічої статі під №2 - ОСОБА_3 який вчинив крадіжку з його домогосподарства за рисами обличчя, без детального опису за якими саме рисами обличчя. Крім того, слідчим у потерпілого попередньо не з`ясовувалося, чи може він впізнати цю особу, не опитував останнього про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. Зображення на фото мають суттєві відмінності: всі особи на фото без головного убору, а підозрюваний ОСОБА_3 у шапці, що підтверджує наявність різких відмінностей у одязі.
Крім того, у відповідності до Постанови Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 306/2629/17 протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є недопустимим доказом, якщо в ньому не зазначено за якими саме рисами обличчя свідок буде впізнавати особу.
Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону та судової практики Верховного Суду, просив би суд письмовий доказ, а саме протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2020 року визнати недопустимим доказом, адже він не підтверджує існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, а також не відповідає вимогам ст.228 КПК України.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, у відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
У відповідності до вимог ч.1, 4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Як вказує п.2 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Крім того, у п.25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium), 42914/98, 13 січня 2005 року значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Положеннями п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
У своєму рішенні від 21 жовтня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що така доведеність може випливати зі співставлення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року Європейський суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може впливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Аналізуючи зібрані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому діяння поза розумним сумнівом.
Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у випадках, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути мотивований судом.
Таким чином, враховуючи всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення є недоведеним, а тому обвинуваченого ОСОБА_3 слід виправдати у зв`язку із недоведеністю факту вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Речовими доказами суд розпоряджається у відповідності із ст.100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст.17, 284, 369, 370, 371, 373, 374, 3395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, - визнати невинуватим і по суду виправданим.
Речові докази:
-стальна стійка для мотора, стальний форкоп, стальна стійка під форкоп, які передані на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити в останного.
-DVD-диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасники судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1