ОКРЕМА ДУМКА
При ухваленні вироку від 23.02.2021 року колегією суддів Оржицького районного суду Полтавської області у кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 186 та ч. 3 ст.187 КК України ( справа №539/1151/20 ), суддя Оржицького районного суду Полтавської області ОСОБА_2 не погодився з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України та залишився при окремій думці щодо прийнятого колегіально рішення Оржицького районного суду в цій частині по даній справі з наступних підстав.
Вважаю, що стороною обвинувачення не доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 187 КК України. Так, обвинувачення в цій частині яку взяла до уваги колегія суддів Оржицького районного суду ґрунтується лише на показаннях потерпілої та даних проведеного з нею слідчого експерименту. Однак вважаю, що зазначені докази повністю спростовуються іншими доказами по справі. Так, ОСОБА_1 пояснив, що він не вчиняв до потерпілих насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих. Показання обвинуваченого згідно КПК України теж є доказом по справі. До того ж, показання ОСОБА_1 були стабільними та послідовними як на досудовому слідстві, в тому числі в ході проведення слідчого експерименту, так і в суді. Більш того, проведені судово-медичні експертизи не встановили на тілі потерпілих будь-яких тілесних ушкоджень. Отже, більшість доказів по справі свідчать про відсутність такої обставини по справі ( кваліфікуючої ознаки ) як « Напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу «.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, на мою думку, суд першої інстанції порушив вимоги КПК України в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, за яких висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду по епізодах, які кваліфіковано прокурором та колегією суддів за ч. 3 ст. 187 КК України. Дії обвинуваченого по вказаних епізодах слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК України, а саме: « Відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло «.
На мою окрему думку, невірна кваліфікація обвинувачення перешкодила суду прийняти законне та обгрунтоване рішення у даному кримінальному провадженні в частині епізодів кваліфіковано на мою думку невірно за ч. 3 ст. 187 КК України.
Також я не згоден з висновком колегії суддів про допустимість такого доказу як протокол обшуку житла де проживає обвинувачений від 31.01.2020 року. Як вбачається з відеозапису вказаної слідчої дії обшук фактично проводив оперативний працівник поліції за відсутності письмового доручення слідчого як того вимагає стаття 41 КПК України, тому всі докази здобуті в ході зазначеної слідчої дії слід було визнати недопустимими.
Суддя: ОСОБА_2