Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/77/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 121КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2021 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, до затримання працював за окремими угодами, офіційно не працевлаштований, учасника БД, згідно посвідчення НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001451,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, строком на 2 місяці, тобто з 10.02.2021 до 10.04.2021, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий-криміналіст відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в відділі СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001451, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 05.10.2020 близько 08 год. 20 хв., більш точно часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено разом із ОСОБА_10 будучи заздалегідь обізнаними про місце перебування потерпілого ОСОБА_11 , з метою здійснення злочинного умислу направленого на спричинення йому тілесних ушкоджень, діючи за попередньою змовою між собою перебували в приміщенні під`їзду № 3 багатоповерхівки, що розташована за адресою по АДРЕСА_3 , де очікували на появу потерпілого ОСОБА_11 .
В цей час, з приміщення квартири АДРЕСА_4 , що розташована на п`ятому поверсі житлового будинку за вищевказаною адресою, ОСОБА_11 вийшов у під`їзд та почав спускатись сходами, де між третім та четвертим поверхом пройшов поруч з відвернутим обличчям до вікна ОСОБА_10 , який тримав в руках, невстановлений слідством предмет, та попрямував далі по сходах повернувшись спиною до останнього.
В цей час, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою, заздалегідь розподіливши ролі із ОСОБА_8 , маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар, тупим предметом в область потилиці з правого боку, таким чином порушивши його рівновагу, від чого останній, похилився спиною на стіну.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 завалив потерпілого ОСОБА_11 на підлогу та продовжив наносити йому численні удари ногами в область голови та в цей час з четвертого поверху спустився ОСОБА_8 , та діючи з єдиним спільним умислом, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 і маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень, діючи за попередньою змовою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків почав наносити йому численні удари ногами та руками в область голови.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2021 року задоволено частково клопотання слідчого.

Змінено ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, тобто з 10.02.2021 до 10.04.2021, в межах строку досудового розслідування.
Покладено на ОСОБА_8 на строк до 10.04.2021 такі обов`язки:
- цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ;
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;
- не відлучатись з населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- утримуватись від спілкування як особисто так і через третіх осіб з іншим підозрюваним, потерпілим, свідками у кримінальному провадженні за винятком участі в слідчих діях та процесуальних діях.
Роз`яснено ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_8 під проживає за адресою АДРЕСА_2 без реєстрації разом із цивільною дружиною ОСОБА_12 та дитиною ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою начальника дільниці з управління БКБ, а відтак свідчить про наявність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.
Крім того, під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_8 до застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою працював за окремими угодами, не офіційно.
З моменту застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, минуло 49 днів, проте стороною обвинувачення в розпорядження слідчого судді не надано нових належних та допустимих доказів, причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що не досліджувались слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу в першій та апеляційній інстанції.
Компрометуючі матеріали на ОСОБА_8 відсутні, на обліках не перебуває. Не зважаючи на тривалий термін часу з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту обрання запобіжного заходу чітко виконував вказівки органу досудового розслідування, з`являвся на виклики до суду першої та апеляційної інстанції.
Крім того, стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати суд у необхідності продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, а самі по собі вказані як в клопотанні слідчого ризики, які взагалі не підтверджені відповідними доказами, не можуть бути достатньою підставою для задоволення клопотання слідчого щодо продовження підозрюваному запобіжного заходу, саме у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відносно його підзахисного обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в мотивувальній частині ухвали взагалі не зазначено, які існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Вважає, що крім тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції, не наведено жодного доказу в обґрунтування зміни відносно нього міри запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вказує, що під час розгляду клопотання суд також не врахував фактичні обставини, які мають значення для справи це те, що матеріали вищевказаного клопотання не мають жодного доказу причетності, підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зокрема, потерпілий не впізнав ОСОБА_8 , як особу причетну до інкримінованого кримінального правопорушення, як по фотознімкам так і по голосу.
Зазначає, що в мотивувальній частиниіухвали суду, суд зазначив, що є наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, але доказів на їх обґрунтування не зазначив.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід, ніж цілодобовий домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Суд при винесені ухвали не в повній мірі врахував вимоги передбачені статтею 178 КПК України, а саме те, що: підозрюваний ОСОБА_8 , раніше не судимий, має постійне місце проживання: АДРЕСА_2 , проживає там зі своєю цивільною дружиною, ОСОБА_12 та їхньою малолітньою донькою, ОСОБА_13 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, яка знаходиться в матеріалах справи.
Звертає увагу суду, що ОСОБА_8 15.01.2021 року подано до Долинського районного суду позовну заяву про визнання батьківства (копія додається).
Останній має позитивні характеристики з місця проживання, спілки ветеранів АТО, службової характеристики з попереднього місця роботи, являється учасником АТО, а також не врахована та обставина, що ОСОБА_8 до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою працював на СТО майстром з ремонту автомобілів.
Після зміни йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, має намір працювати та утримувати свою сім`ю, доньку та цивільну дружину, яка перебуває у декретній відпустці.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого погодженого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в ході досудового слідства по даному кримінальному провадженню, для повідомлення ОСОБА_8 про підозру в скоєнні кримінального правопорушення були зібрані докази, а саме: - протокол огляду місця події від 05.10.2020, за адресою: АДРЕСА_3 , де було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_11 .
В ході огляду, на площадці між третім та четвертим поверхами було виявлено ряд плям речовини бурого кольору та вилучено змив та контрольний змив вказаної речовини, допитаний потерпілий та свідки по вказаному кримінальному провадженню, проведено пред`явлення для впізнання осіб по фотознімках з потерпілим ОСОБА_11 , останній серед пред`явлених осіб впізнав особу ОСОБА_10 , як особу, що 05.10.2020 спричинювала йому тілесні ушкодження.
З інформації з РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області, щодо транспортних засобів з частковим співпаданням державного номеру транспортного засобу - отримано інформацію щодо автомобіля ВАЗ 21114 з державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_14 , яким фактично користується його син - ОСОБА_8 .
Також, проведено аналіз відеозаписів з камер відеоспостереження, які належать інформаційно-аналітичному комплексу «Безпечне місто» ГУНП в Кіровоградській області, та встановлено автомобіль марки «ВАЗ 21114», державний номерний знак НОМЕР_2 , який 05.10.2020, о 08 год. 23 хв., був зафіксований поряд з місцем вчинення кримінального правопорушення, та рухався з міста Кропивницького в місто Долинська, Долинського району, Кіровоградської області. Крімтого, згідно вищевказаних відеозаписів після вчинення вказаного кримінального правопорушення в автомобілі марки «ВАЗ 21114» з д.н.з В НОМЕР_3 перебувають особи схожі на ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , проведеними обшуками.
Вважає, що встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
З метою уникнення відповідальності, не маючи постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, ОСОБА_8 може виїхати за межі Кіровоградської області та взагалі України; - незаконно впливати на свідків, потерпілого, з метою уникнення покарання.

Усвідомлюючи міру покарання, яка може бути застосована в разі визначення його винуватим, а також з урахуванням бажання уникнути відповідальності, усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та вагомості зібраних доказів, які обґрунтовують підозру, підозрюваний ОСОБА_8 може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків та потерпілого, яких вже допитано так і тих, що підлягають встановленню та допиту, з метою зміни та дачі показів останніми на його користь.
Вказує, що реальність настання вказаного ризику, підтверджена в тому числі самими обставинами вчинення злочину, які йому інкриміновано, зокрема з тим, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочинів проти життя та здоров`я осіб, який було вчинено жорстоко та цинічно. Вказане може свідчити про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 нехтуючи встановленими законом правилами поведінки у суспільстві та відповідальністю, яка настає за їх порушення, може здійснювати тиск на свідків та потерпілого; - вчиняти нові кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_8 , вчинив злочини пов`язаний із застосування насильства над людиною, що свідчить про жорстокість та зухвалість особи підозрюваного, крім того може продовжити вчиняти злочин в якому він підозрюється.
Зазначає, що слідчим суддею проігноровано доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5, ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника
ОСОБА_7 , які просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника та прокурора необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.10.2020 року; протоколом огляду місця події від 05.10.2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 07.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 07.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 08.10.2002 року; аналітичною довідкою від 19.10.2020 року; протоколом огляду предметів, речей і документів від 10.12.2020 року; протоколом обшуку від 04.12.2020 року; повідомленням про підозру ОСОБА_10 від 14.12.2020 року.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:
- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;
- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;
- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;
- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.
Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Існування ризику незаконного впливу на свідків, пов`язане, у першу чергу, із процедурою отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав.
З огляду на викладене, ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом. При цьому, колегія суддів враховує, що підозрюваний вину не визнав, показання не надавав, а тому може тиснути на свідків з метою зміни ними наданих показань.

Також, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

Разом з тим, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати ще більш м`якіший запобіжний захід,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді нецілодобового домашнього арешту, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 повідомив, що проживає разом із цивільною дружиною ОСОБА_12 та дитиною ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою начальника дільниці з управління БКБ. Також ОСОБА_8 повідомив, що працював за окремими угодами, не офіційно.
Зобов`язується беззастережно виконувати покладені на нього обов`язки під час досудового розслідування та сприяти з`ясуванню обставин подій.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обраний підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Отже, з урахуванням тяжкості злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 , ступеню його участі у виконанні об`єктивної сторони, ступеню його небезпечності до суспільства та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що на час судового слідства до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що прокурором не доведено обставини, визначені в п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

Доводи прокурора про необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегією суддів не можу бути враховано оскільки вказані доводи ґрунтуються включно на суворості покарання,а також ймовірності впливу на свідків та потерпілого.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, упродовж чотирьох роківбрав участь у бойових діях в зоні АТО, у зв`язку з чим має нагороди, на обліках не лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту обрання запобіжного заходу чітко виконував вказівки органу досудового розслідування, з`являвся на виклики до суду першої та апеляційної інстанції.
А тому, на думку колегіє суддів прокурором не доведено, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти вищезазначеним доведеним під час судового розгляду ризикам.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків ОСОБА_8 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_8 обвинувачення та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування, від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2021 року необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2021 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001451,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, строком на 2 місяці, тобто з 10.02.2021 до 10.04.2021, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4