УХВАЛА
про повернення обвинувального акту
Справа № 495/9927/18

Номер провадження 1-кп/495/283/2021

13 липня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000117за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, суд

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5
представник потерпілого (захисник) ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вважав, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України відповідає вимогам КПК України, просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати до суду обвинуваченого, потерпілого, свідків. Заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту, оскільки вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить усі необхідні реквізити, а ті обставини на які посилається захисник є предметом розгляду під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 та представник потерпілого (захисник) ОСОБА_6 підтримали позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 заявив письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області для усунення недоліків. Зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України у зв`язку з чим, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, його необхідно повернути прокурору. Зокрема в обвинувальному акті не зазначені всі потерпілі, хоча в описовій його чистині йдеться мова про трьох потерпілих. Крім того, обставини, викладені у обвинувальному акту не відповідають кваліфікації ст. 296 ч. 1 КК України. Не зазначено яким чином орган досудового розслідування визначав матеріальну шкоду, адже будь-яка експертиза не проводилася, а також не зазначено у обвинувальному акту щодо судових витрат на проведення експертизи. В обвинувальному акту не зазначено чим дії ОСОБА_8 були грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Тобто обвинувачення є неконкретним. Крім того, як випливає з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше був знайомий з потерпілим ОСОБА_9 , його зятем і дочкою, а також іншими свідками, що «викривають» його, з останніми обвинувачений мав неприязні стосунки на ґрунті водопостачання.

Згідно до Постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство»: «При вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом».

Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

«Суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Згідно до ч.1 ст. 296 КК України суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства, а неповагу до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві.

Основний безпосередній об`єкт хуліганства громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека. Об`єктивна сторона хуліганства в самому КК не конкретизована. Аналіз диспозиції ст. 296 КК України показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні на безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями КК України. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства.

Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві., самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною, як для хулігана, так і для очевидців його дій. Винний повинен усвідомлювати, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

В січні 2013 року було визначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ чим слід керуватися при розмежуванні злочинів проти особи та хуліганства (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-192/0/4-13 від 30.01.2013 року «Про практику застосування судами при розгляді справ») У даному Листі зазначено, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано, як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин кримінального провадження:

1)Засуджені і потерпілі між собою були знайомі;

2)До злочинного посягання перебували в особисто неприязних стосунках;

3)Поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих;

4)Зі змісту противоправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Згідно до Постанови ВС/Велика Палата: «Сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (ВС/ВП від 03.07.2019, справа № 288/1158/16-к)

Згідно до п.2 ст. 11 КК України не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча і формально містить ознаки будь-якого діяння, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд дійшов наступного висновку.

Доводи адвоката ОСОБА_7 щодо правової кваліфікації дій його підзахисного, а також те, що потерпілий та обвинувачений були раніше знайому та у них були неприязні відносини, та те, що по справі не проведено експертизу розміру матеріальної шкоди, то суд вважає неможливим розглядати ці питання під час підготовчого судовому засідання, адже ці обставини підлягають з`ясування під час іншої стадії сул довгого процесу, а саме під час судового розгляду.

Стосовно інших обставин, то суд виходить з наступного: відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, одним із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст.2 КПК України є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно положенням ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляду проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт процесуальний документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певної особи діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, які після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурором. Обвинувальний акт повинен відповідати ст.291 КПК України.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає ст. 291 КПК України, суд, згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України повинен повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Він повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з огляду на наступне:

Як вбачається з обвинувального акту дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме в тому, що …«16 січня 2016 року, приблизно о 02 год.00 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись у громадському місці, а саме поряд із домоволодінням, що по АДРЕСА_1 , без вагомих на те причин, з мотивів явної неповаги до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю і усвідомлюючи їх суспільно-небезпечний характер та допускаючи настання від них негативних наслідків, умисно підійшов до паркану вищевказаного домоволодіння де шляхом кидання каміння розбив скляну шибку вікна дитячої кімнати та одноразу після цього продовжуючи чинити хуліганські дії аналогічним чином розбив скляну шибку вітальної кімнати, що на першому поверсі даного будинку.

Після завершенню вчинення своїх хуліганських дій, ОСОБА_3 здійснив спробу зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, якого по АДРЕСА_2 мешканці вищезазначеного будинку затримали та в подальшому передали працівникам поліції.

Отже, ОСОБА_3 своїми хуліганськими діями, що супроводжувалися особливою зухвалістю і нахабним поводженням грубо порушив громадський порядок , а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяв шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_10 та членам його сім`ї малолітнім ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 243 грн.»

Відповідно до ч. 1 ст. 296 КК України суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства, а неповагу до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві.

Основний безпосередній об`єкт хуліганства громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека. Об`єктивна сторона хуліганства в самому КК не конкретизована. Аналіз диспозиції ст. 296 КК України показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні на безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями КК України. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства.

Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві., самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною, як для хулігана, так і для очевидців його дій. Винний повинен усвідомлювати, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судових рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:

В рішенні від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України»: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»;

В рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо .

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

З тексту обвинувального акту не вбачається, чим самим обвинувачений ОСОБА_3 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, а також у чому конкретно виразилася особлива зухвалість.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме не в повній мірі зазначено формулювання обвинувачення у зв`язку з чим воно є неконкретним.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до змісту ст. 132, 223 КПК України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши такі порушення, суд дійшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, а отже, на теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з підготовкою та призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 291, 314, 315, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Повний текст ухвали оголосити 13.07.2021 року о 14.40 год. у залі судових засідань, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1