Провадження № 11-кп/4820/440/21
Справа № 681/1238/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000128, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, з вищою освітою, розлученого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_8 звільнено з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Згідно з ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи та навчання.
Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
Скасовано арешт на тимчасово вилучене майно: уламки скла та пластмаси з невстановленого транспортного засобу, велосипед синього кольору, накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 27.03.2020 р.; автомобіль марки «OPEL MOVANO» р.н. НОМЕР_1 (що належить ОСОБА_9 ), кожух із керма останнього автомобіля та уламки скла та пластмаси, накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 31.03.2020 р.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь Державного бюджету України 6211 грн. 10 коп. вартості проведених експертиз.
Затверджено мирову угоду, укладену 25 лютого 2021 р. між відповідачем ОСОБА_8 та позивачем ОСОБА_10 у наступних умовах:
1.Сторони мирової угоди домовилися, що розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачем, що не покривається страховою виплатою та яку відповідач визнає так зобов`язується добровільно відшкодувати становить 138400 грн.
2.Заподіяна моральна шкода відшкодовується відповідачем наступним чином:
- 58400 грн. відшкодовано відповідачем до підписання даної мирової угоди,
80000 грн. підлягає розстроченню на строк 24 календарних місяців з дати підписання даної мирової угоди, шляхом сплати відповідачем по 3333,33 грн. щомісячно.
3.Відповідач зобов`язується з дати підписання даної мирової угоди до десятого числа звітного місяця здійснювати щомісячні платежі вказані у п.3 даної мирової угоди шляхом перерахування грошових коштів безготівковим переказом на банківський рахунок позивача за наступними реквізитами:
Отримувач: ОСОБА_10 ,
Банк отримувача: ПАТ "Приватбанк",
Рахунок: НОМЕР_2 ,
IBAN: НОМЕР_3 ,
ЗКПО банку: 14360570,
МФО бпнку: 305299,
Іден. номер отримувача: ,
Призначення для поповнення картки: НОМЕР_4 (відшкодування шкоди згідно мирової угоди від 25.02.2021 р).
4. У випадку прострочення сплати щомісячних платежів, передбачених п.3 цієї угоди, відповідач зобов`язується сплатити позивачу неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми заборгованості за кожен день прострочення від дня прострочення сплати до дня їх повного погашення.
Провадження у справі в частині цивільного позову закрито на підставі затвердження між сторонами мирової угоди.
За вироком суду, 26 березня 2020 року, близько 19 год. 50 хв. поза межами населеного пункту водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-несправним автомобілем «OPEL MOVANO» р.н. НОМЕР_1 , в темну пору доби, рухався на горизонтальній сухій ділянці дороги, прямої асфальтобетонної проїзної частини, зі сторони с. Ганусино в напрямку до м. Полонне Полонського району Хмельницької області автодорогою Т 2309 «Шепетівка-Чуднів-Бердичів» за 810 метрів до м. Полонне, грубо порушив вимоги пункту 19.3. Правил, будучи засліпленим світлом фар зустрічного автомобіля (не встановленим досудовим розслідуванням) не зупинився, не змінюючи смуги руху, продовжив рух при цьому частково виїхав на праве узбіччя та допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля «OPEL MOVANO» р.н. НОМЕР_1 в задню частину велосипеда під керуванням ОСОБА_11 .
Відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 за кермом автомобіля «OPEL MOVANO» р.н. НОМЕР_1 , не виходячи з його салону поїхав із місця дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді:
- закритої черепно-мозкової травми: субдуральна гематома зліва, субарахноїдальний тотальний крововилив, забій головного мозку в лівій лобній ділянці, крововилив на внутрішній поверхні шкіри голови в проекції післяопераційної рани, рана на підборідді зліва, синець на підборідді зліва, садна на кінчику та спинці носа, в лобній ділянці голови, в проекції лівої виличної кістки, на підборідді; переломи 2,3,4,5,6 ребер зліва по передньо-пахвовій лінії, переломи 2,3,4,5 ребер справа по середньо-ключичній лінії; садна на лівому колінному суглобі, на тильній поверхні лівої кисті, синці на тильній поверхні лівої кисті, на верхній поверхні лівої стопи, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті і є в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3. (а), 19.3., 31.4.1. (а) та 31.4.2. (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.
В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобами строком на 3 роки, та згідно ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Апелянт, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вказане судове рішення стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що застосувавши ст. 75 КК України та звільнивши обвинуваченого від відбування як основного, так і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які незаперечували проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинених діях за викладених у вироку обставинах, кваліфікація їх за ч.2 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і кримінально правовій кваліфікації вчиненого, та учасниками судового розгляду не оспорюються, відтак відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом вирок суду в цій частині не переглядається.

Дії ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, звільнивши ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання з випробуванням.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, зі змісту норми цього Закону вбачається, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалено лише щодо основного покарання.
Згідно ст. 77 КК України, у разі звільнення обвинуваченої особи від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Аналіз вказаної норми закону дає підстави стверджувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не поширюється на додаткові покарання, перелік яких наведений у ст. 77 КК України.
Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст.77 КК України може призначити додаткові покарання. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Призначивши ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням. Формулювання звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, яке було застосоване судом першої інстанції у вироку, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_8 був звільнений як від основного, так і додаткового покарання, що вказує на порушення судом ч.1 ст. 75 та ст. 77 КК України.
Колегія суддів зауважує, що звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку повинен був чітко зазначати, що таке звільнення стосується лише основного покарання, а додаткове покарання підлягає реальному виконанню.
Таким чином, суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування додаткового покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягав застосуванню, що на підставі п. 4 ч. 1 ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.
Пунктом 2 ч.1 ст.413 КПК України встановлено, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок в разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Як встановлено колегією суддів апеляційної інстанції, ОСОБА_8 26 березня 2020 року, близько 19 год. 50 хв. поза межами населеного пункту, керуючи технічно-несправним автомобілем «OPEL MOVANO» р.н. НОМЕР_1 , в темну пору доби, рухався на горизонтальній сухій ділянці дороги, прямої асфальтобетонної проїзної частини, зі сторони с. Ганусино в напрямку до м. Полонне Полонського району Хмельницької області автодорогою Т 2309 «Шепетівка-Чуднів-Бердичів» за 810 метрів до м. Полонне, грубо порушив вимоги пункту 19.3. Правил, будучи засліпленим світлом фар зустрічного автомобіля (не встановленим досудовим розслідуванням) не зупинився, не змінюючи смуги руху, продовжив рух при цьому частково виїхав на праве узбіччя та допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля «OPEL MOVANO» р.н. НОМЕР_1 в задню частину велосипеда під керуванням ОСОБА_11 .
Відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 за кермом автомобіля «OPEL MOVANO» р.н. НОМЕР_1 , не виходячи з його салону поїхав із місця дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді:
- закритої черепно-мозкової травми: субдуральна гематома зліва, субарахноїдальний тотальний крововилив, забій головного мозку в лівій лобній ділянці, крововилив на внутрішній поверхні шкіри голови в проекції післяопераційної рани, рана на підборідді зліва, синець на підборідді зліва, садна на кінчику та спинці носа, в лобній ділянці голови, в проекції лівої виличної кістки, на підборідді; переломи 2,3,4,5,6 ребер зліва по передньо-пахвовій лінії, переломи 2,3,4,5 ребер справа по середньо-ключичній лінії; садна на лівому колінному суглобі, на тильній поверхні лівої кисті, синці на тильній поверхні лівої кисті, на верхній поверхні лівої стопи, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті і є в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3. (а), 19.3., 31.4.1. (а) та 31.4.2. (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками спричинення смерті ОСОБА_11 .
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації його дій повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.
Згідно вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що обтяжують покарання, колегією суддів, не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Оцінюючи наведені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, вчинення ним злочину вперше, пом`якшуючі обставини, дані висновку служби пробації, його позитивну характеристику, позицію потерпілої в суді першої інстанції, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, колегія судів вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції його від суспільства та йому слід призначити покарання, в межах частини санкції статті, у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з застосуванням іспитового строку, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Згідно з ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи та навчання.
Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами рахувати з 30 червня 2021 року.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді