Справа № 346/438/21
Провадження № 1-кп/346/355/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/346/355/21, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 15.01.2021 року за № 0000043 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мечищів Бережанського району Тернопільської області, жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, не працює, не судимого,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
обвинувачений, будучи військовослужбовцем за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 10 діб, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Злочин вчинено за наступних обставин.
30.03.2020 року ОСОБА_4 з Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2020 року № 73-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду музиканта оркестру військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків її особового складу та поставлено на всі види її забезпечення.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції та законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок її проходження солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Однак, 15.09.2020 року о 09:00 год. ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно без поважних причин перебував поза її розташуванням до 10:00 год. 30.09.2020 року, тобто тривалістю понад 10 діб, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в с. Кутці Рогатинського району Івано-Франківської області.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, вказані в обвинувальному акті. Обвинувачений суду пояснив, що не з`явився на службу у зв`язку із сімейними обставинами, а саме хворобою дружини. Про існування з 2014 року умов особливого періоду та про настання кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення йому було відомо. У військовій частині до нього не застосовувалось відносин, які б могли стати причиною нез`явлення на службу. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати. Він також просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки є батьком трьох дітей.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 10 діб, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказані в ст.67 КК України, відсутні.

Суд враховує особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.п. 34), позитивно характеризується за місцем проживання (а.п. 28), має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.п. 26, 27).

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.4 ст. 407 КК України, тобто у виді позбавлення волі на мінімальний строк, та звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням на нього частини обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, оскільки це, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили немає.
Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.370, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1