28.05.2021 Єдиний унікальний номер 205/1221/21
Провадження №1-кп/205/466/21
Єд.унік.№205/1221/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000003 від 05 січня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше засудженого: 09.04.2020 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік; не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.15 ч.3-185 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за ст.185 КК України, 05 січня 2021 року, близько 08 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, взявши два порожні мішки білого кольору, прибув на залізничну станцію Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що розташована в адміністративно-територіальних межах Новокодацького району, по вул.Весняна 99А, в м.Дніпро. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 , побачив на 12-й залізничній колії у складі потягу вагон №62433479 за відправкою №46691911 станції Діївка-станція Запоріжжя-Ліве РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з вантажем вугілля горішок коксовий, що належить ПрАТ «ДМ3», після чого, діючи таємно, із корисливих міркувань, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного вагону та заліз на нього, де наповнив принесені із собою два порожні мішки білого кольору зазначеним вугіллям, загальною вагою 64,5 кг. на загальну суму 408 грн.29 коп. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи вчиняти злочин, скинув два мішки на землю та відніс один з них на відстань 30 м. від вагону, після чого повернувся до вказаного вагону, взяв другий мішок, який намагався також віднести від вагону, таким чином викрасти зазначене вище майно, яке належить ПрАТ «ДМ3», однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежать від його волі, оскільки був зупинений співробітниками воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся і пояснив суду, що дійсно, 05 січня 2021 року, при зазначених у обвинувальному акті обставинах, перебуваючи на ст.Діївка, він намагався викрасти з вагонів вугілля, яке належить ПрАТ «ДМЗ» на суму 408,29 грн., однак не зміг довести свій умисел до кінця, оскільки був затриманий працівниками воєнізованої охорони.

Винуватість ОСОБА_4 також повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 05 січня 2021 року (а.с.6-10), під час якого були вилучені два мішки з вугіллям, які намагався викрасти обвинувачений ОСОБА_4 ; актом взвішування від 15 січня 2021 року (а.с.20), відповідно до якого загальна вага двох мішків з вугіллям складає 64,5 кг.; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18 січня 2021 року (а.с.25-28), під час якого свідок ОСОБА_5 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка намагалася викрасти два мішка з вугіллям; висновком судової товарознавчої експертизи №19/104-10/1/53 від 21 січня 2021 року (а.с.41-43), згідно з якою ринкова вартість 64,5 кг. вугілля горішок коксовий складає 408,29 грн.; протоколом проведення слідчого експерименту від 27 січня 2021 року (а.с.80-84), під час якого обвинувачений ОСОБА_4 вказав на обставини, при яких він намагався викрасти два мішка вугілля, однак був затриманий охороною; а також долученими до справи речовими доказами, якими визнані два мішка вугілля вагою 64,5 кг.(а.с.44).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілих, а також свідків в судовому засіданні та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням письмових доказів.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.15 ч.3-185 ч.2 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений, характеризується задовільно, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року був засуджений за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік та вчинив інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ст.71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання не відбутий строк покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року.
На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 653,80 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.15 ч.3-185 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого строку покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у виді трьох місяців позбавлення волі, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та три місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи №19/104-10/1/53 від 21 січня 2021 року в розмірі 653 гривні 80 копійок.

Речові докази по справі:

-два мішки вугілля (горішок коксовий), загальною вагою 64,5 кілограмів залишити за належністю у представника ПрАТ «ДМЗ».

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1