Справа № 466/4508/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/929/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою у задоволенні клопотання в.о. начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 відмовлено у зв`язку з його безпідставністю.

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог засуджений посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що причиною відмови в умовно-достроковому звільненні суд вказав, що державною установою не надано достатніх доказів, що він довів своє виправлення (поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання).

Вказує, що під час відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, з 4 жовтня 2017 року до березня 2018 року був працевлаштованим на виробництві установи цеху №2 (дільниця виготовлення електромереж). Бере активну участь у благоустрою установи, порушень вимог режиму не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи був заохочений чотири рази.

Зазначає, що відбув понад 2/3 строку покарання, а тому має право на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши пояснення захисника засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справ та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 17 листопада 2014 року до 19 травня 2016 року, а саме: один рік шість місяців два дні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому постановлено рахувати з 17 листопада 2014 року 00 год. 10 хв., тобто з часу фактичного затримання.

ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)».

В.о. начальника установи начальник арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 та голова спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 звернулися до Шевченківського районного суду м. Львова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

Шевченківський районний суд м. Львова, приймаючи рішення про відмову в задоволенні такого подання, виходив з того, що у засудженого ОСОБА_8 це вже шоста судимість, однак останній належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин. При цьому наявність у засудженого чотирьох заохочень, на думку місцевого суду, не свідчать про те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка, є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що успішність процесу виправлення ОСОБА_8 є недоведеною, а подання про умовно-дострокове звільнення останнього - передчасним та у задоволенні подання слід відмовити.

Перевіривши доводи поданої засудженим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст. 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною 2 ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину.

З наявної у матеріалах справи характеристики ОСОБА_8 вбачається, що під час перебування в ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався. Адміністрацією установи чотири рази заохочувався. З жовтня 2017 року до березня 2018 року був працевлаштований на виробництві установи цех (№2) дільниці виготовлення електромереж. На даний час приймає активну участь в благоустрою установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує із засудженими стосунки позитивної спрямованості. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Разом з тим, ОСОБА_8 має шість судимостей, всі пов`язані зі злочинами проти власності. Засуджений висновків щодо своєї поведінки не зробив та, маючи п`ять судимостей, вчинив новий умисний злочин. Таким чином у поведінці ОСОБА_8 чітко простежується корисливий мотив.

Таким чином наведеним підтверджується, що наразі у суду відсутні об`єктивні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від призначеного йому вироком Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року покарання, оскільки засуджений лише стає на шлях виправлення і має до цього всі можливості однак, в розумінні ст. 81 КК України, своєю поведінкою ще не довів свого виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно дослідив у судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, врахував всі обставин, в тому числі і тих, на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, перевірив його особу та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання в.о. начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання ОСОБА_8 , з чим також погоджується й апеляційний суд.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4