ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1840/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2517/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченогоОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено строком на шістдесят днів до 20 серпня 2021 року та визначено розмір застави у сумі 181 600 грн. 00 коп.
ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.259, ч.2 ст.259 КК України, тобто завідомо неправдивому повідомлені про підготовку вибуху, та завідомо неправдивому повідомлені про підготовку вибуху, вчиненому повторно.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою та характеризуючи особу обвинуваченого, судом першої інстанції вказано, що ОСОБА_7 хоча і працевлаштований, але зареєстрований та має постійне місце мешкання в Луганській області, та відповідно до наявних матеріалів провадження, згідно відомостей оперативної служби УКР ГУНП в Харківській області останній має родинні та злочинні зв`язки на непідконтрольних територіях України, а саме на території Луганської та Донецької областях, та має намір переховуватись від правоохоронних органів та тимчасово окупованих територіях
Крім того, судом зазначено, що на даний час всі обставини справи судом не встановлені; судове провадження триває і потребує часу для розгляду; будь-яких нових даних, щодо застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не підтверджено; відомості щодо зменшення чи відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не змінилися, у зв`язку з чим судом продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Не погодившись з ухвалоюФрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язку, не відлучатися з місця свого постійного проживання і реєстрації в період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин; встановити розмір застави ОСОБА_7 у розмірі 33 726,70 грн.; звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначив, що конституційні гарантії прав пана ОСОБА_7 судом першої інстанції були повністю проігноровані, в судовому засіданні 24 червня 2021 року проголошена ухвала без мотивувальної частини. Тобто, починаючи з 24 червня 2021 року ОСОБА_7 не тримається під вартою на підставі вмотивованого рішення суду, тому, складання повного тексту ухвали про продовження строку тримання під вартою Фрунзенським районним судом м. Харкова 27.04.2021 не спростовує факту тримання пана ОСОБА_7 під вартою на підставі невмотивованого судового рішення.
Крім того, апелянт вказав, що потерпілим не цікаве судове провадження по цій справі, вони або подають заяви про розгляд справи за їх відсутності, або просто не з`являються у судові засідання, також не з`являється у підготовчі судові засідання у повному складі і сторона обвинувачення. Зазначені обставини призводять до порушення розумних строків розгляду справи.
Вказує на те, що оскільки до 21.06.2021 прокурор не подав клопотання, яке було подано лише 24.06.2021, тобто з пропуском процесуального строку, відсутні процесуальні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання пана ОСОБА_7 під вартою. З урахуванням особи підзахисного та міцних соціальних зав`язків (освіта, мав і має постійне місце роботи, постійне місце проживання, одружений, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, опікується хворою мамою, з якою проживає спільно, у випадку звільнення з під варти пан ОСОБА_7 продовжуватиме працювати), стану здоров`я та протипоказань до утримання під вартою, відсутності жодних ризиків, суд першої інстанції повинен був керуватись ч. 3. ст. 331 КПК України та змінити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід на менш суворий.
Адвокат також зазначає в своїй апеляційній скарзі, що поза увагою суду першої інстанції залишився також і той факт, що пан ОСОБА_7 обвинувачуєтеся у двох епізодах 2019 року, до та після цих епізодів пан ОСОБА_7 не був помічений навіть у здійсненні адміністративних правопорушень, що вказує на його стійку правосвідомість та відповідну поведінку.
Крім того, захисник вказує на те, що у судовому засіданні пан ОСОБА_7 заперечив повідомлені прокурором неправдиві відомості щодо наявності на непідконтрольній території України родичів або навіть знайомих, а прокурор не довів зазначене.
Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не розпочато, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.259, ч.2 ст.259 КК України, тобто завідомо неправдивому повідомлені про підготовку вибуху, та завідомо неправдивому повідомлені про підготовку вибуху, вчиненому повторно.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочину, а саме ч.1 ст.259, ч.2 ст.259 КК України, один з яких, вважається тяжким та санкція за його вчинення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні середнього та тяжкого злочинів, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи захисника про невинуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про те, що суд в судовому засіданні від 24.06.2021 року не мав процесуальної можливості вирішувати питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки нормою ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом першої інстанції 24.06.2021 року перевірено обґрунтованість підстави продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в оскаржуваному судовому рішенні зазначені відповідні мотиви прийнятого рішення, а тому посилання захисника на рішення Конституційного Суду України і рішення Європейського суду з прав людини прийняті колегією до відома, однак є безпідставними.
Апеляційні доводи захисника ОСОБА_6 про те, що його підзахисний раніше не судимий, працевлаштований, позитивно характеризується, має матір, дружину та який страждає на хронічне захворювання, також має постійне місце мешкання та реєстрації, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції продовження існування ризиків, які були під час обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений зареєстрований та має постійне місце мешкання в Луганській області, та відповідно до наявних матеріалів провадження, згідно відомостей оперативної служби УКР ГУНП в Харківській області останній має родинні та злочинні зв`язки на непідконтрольних територіях України, а саме на території Луганської та Донецької областях, та має намір переховуватись від правоохоронних органів та тимчасово окупованих територіях. Це може сприяти, як втечі обвинуваченого так і іншим негативним наслідкам, передбаченим ризиком п.п.2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України..
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами захисника про те, що суд першої інстанції, при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, безпідставно зазначив розмір застави в сумі 181 600 грн.00 коп.
Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Як вбачається ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 року, ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із заставою в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 грн. 00 коп.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено строком на шістдесят днів до 25 червня 2021 року, включно.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 18 травня 2021 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25 червня 2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишено без змін.
Крім того, матеріали судового провадження не містять відомостей про зміну ОСОБА_7 раніше визначеного розміру застави, про що також не повідомляли учасники кримінального провадження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів, погоджується з приводу тверджень захисника, щодо занадто великого розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з урахуванням фактичних обставин справи, мотиву вчинених діянь - особисті неприязні стосунки з братом, та того факту, що згідно довідки від 23.03.2021 пан ОСОБА_7 заробив 33726,70 грн., апеляційна інстанція, вбачає можливим зменшити визначений розмір застави.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваної ухвали, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 частково задовольнити.
Зменшити суму застави, по внесенні якої ОСОБА_7 може бути звільнений з-під варти, визначивши її в розмірі 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн.
В решті ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді