Справа № 455/669/21
Провадження № 1-в/455/27/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань подання начальника Старосамбірського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку щодо:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, засудженого 04.06.2018 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області на підставі угоди про примирення від 24 квітня 2018 за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначено йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, згідно п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, зобов`язаного періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

з участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника органу з питань пробації ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

17.05.2021 начальник Старосамбірського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_7 звернувся до суду із зазначеним поданням для вирішення питання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2018 року.

В обґрунтування поданого подання покликається на те, що іспитовий термін засудженого ОСОБА_4 закінчився 04.06.2019, під час перебування на обліку в Старосамбірському районному секторі з питань пробації зарекомендував себе добре, до адміністративної відповідальності не притягувався, обов`язки, які були покладені на нього судом виконав повністю. Відповідно до характеристик з місця проживання відомо, що скарг від сусідів та громадян міста на його поведінку не поступало. Відповідно до оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної інспектором Старосамбірського районного сектору з питань пробації, в ОСОБА_4 , виявлено низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, після чого інспектором було проведено із засудженим ряд заходів спрямованих на корекцію виявлених криміногенних потреб, які виконані в повному обсязі. Зазначає, що 17.09.2019 року Старосамбірським районним судом Львівської області у задоволенні подання сектору про звільнення ОСОБА_4 було відмовлено у зв`язку з тим, що він обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.04.2021 року, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні представник Старосамбірського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_6 подання підтримала та просила таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду подання, про причини неприбуття суд не повідомив, що відповідно до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши представника органу з питань пробації, думку прокурора, проаналізувавши матеріали подання та особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2018 за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України на підставі угоди про примирення від 24.04.2018 та призначено йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, згідно п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, зобов`язаного періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Отже, іспитовий строк, встановлений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2018 року, закінчився 04.06.2019.

Відповідно п.9 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 КПК України, має вирішувати зокрема питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, п.9 ч.1 ст.537 КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.75КК України, умовою ухвалення рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є те, що він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Згідно ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ч.2 ст.165 КВК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Як вбачається із матеріалів особової справи №12/2018, заведеної Старосамбірським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, під час перебування на обліку в зазначеному органі засуджений ОСОБА_4 проявив себе добре, за час іспитового строку до адміністративної відповідальності не притягувався, обов`язки, які були покладені на нього судом виконав повністю. Відповідно до характеристик з місця проживання відомо, що скарг від сусідів та громадян міста на його поведінку не поступало. Відповідно до оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної інспектором Старосамбірського районного сектору з питань пробації, в ОСОБА_4 , виявлено низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення.

Також встановлено, що ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.04.2021 року, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито та звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказане судове рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили 27.04.2021.

Із роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вбачається, що частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зі змісту ст.ст.75, 78 Кримінального кодексу України, через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є не вчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлене обвинувальним вироком суду, особа відповідно до ст.62 Конституції України, ст.2 КК та ст.17 КПК України вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання, у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже - відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України, від 29 червня 2004 року № 1906-1У «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом, прилюдного судового розгляду при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Згідно з ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у- кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не-буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).

У цьому аспекті слід зазначити, що Правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне-діяння, оскільки, обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Наведена вимога має принциповий характер та стосується суддів, які здійснюють судове провадження щодо особи як у межах одного кримінального провадження, так і в межах різних проваджень щодо неї.

Згідно позиції Конституційного Суду України, сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є невинною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ суб`єктом посягання на порушення принципу презумпції невинуватості можуть бути не лише суд (судді), але й інші посадові особи та установи. Отже, зволікання представником уповноваженого органу з питань пробації із зверненням до суду після закінчення іспитового строку, встановленого судом, із поданням про звільнення засудженого від відбування покарання з мотивів, наприклад, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, може також трактуватися як передчасне висловлювання офіційною особою думки щодо винуватості засудженого у вчиненні нового злочину, а отже, - як порушення принципу презумпції невинуватості щодо нього.

З огляду на наведене вище, а також враховуючи, що відсутність у положеннях ст.ст.75, 78 КК, ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України модального слова «може» свідчить, що згадані норми мають імперативний (зобов`язуючий) характер, представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо він протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину (скоєння нового злочину та вина засудженого, як вже зазначалося, мають бути встановлені обвинувальним вироком суду).

З огляду на вищевказані вимоги кримінального закону щодо принципу презумпції невинуватості, оскільки відносно засудженого ОСОБА_4 відсутній вирок, що набрав законної сили, яким його засуджено за кримінальний проступок вчинений ним у період іспитового строку, враховуючи те, що на момент розгляду даного подання, визначений засудженому ОСОБА_4 судом іспитовий строк закінчився, суд приходить до висновку, що останнього слід звільнити від покарання, призначеного йому вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Керуючись ст.75 КК України, п.9 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Старосамбірського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку щодо ОСОБА_4 , - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного йому вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2018 р. покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1