Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6094/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №274/6094/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 вересня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 вересня 2020 року, задоволено клопотання начальника Райківської виправної установи №73 та приведено вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.115, ч.3 ст.357 КК України та за ч. 1 ст. 309 КК України (в ред. від 22.11.18).

Призначену вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року засудженому ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки знижено до максимальної межі покарання, встановленою санкцією ч.1 ст.309 КК України, а саме до обмеження волі на строк 5 (п`ять) років.

В решті вирок залишено без змін.

Відповідно до вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року засудженому ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання за цим вирком приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.15 та остаточно визначено ОСОБА_7 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, та просить її скасувати, а своїм рішенням залишити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. При цьому, звертає увагу, що засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року за ч.1, ч.2 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, який приєднано до остаточної міри призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вищезазначені вимоги КПК України судом першої інстанції дотриманні.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року за ч.1 ст.309, 71 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі (а.п.3).

Крім того, ОСОБА_7 засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року за ст.ст.115 ч.1, 357 ч.3, 309 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі (а.п.4-5).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27.11.18 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.12.15 до 27.11.18.

Початок строку відбування покарання - 14.12.2015, кінець строку - 01.01.2027.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно до Закону України №2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020, внесені зміни до ч. 2 ст.309 КК України, згідно з якими кримінальна відповідальність за скоєння цього кримінального правопорушення настає за незаконні дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

При цьому, як вбачається з попередньої редакції норми (до набрання 01.07.2020 чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII), ч.2 ст.309 КК України передбачала відповідальність за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Таким чином, чинна редакція ст.309 КК України, значно звужує кваліфікуючу ознаку складу правопорушення, передбаченого частиною другою.

Згідно вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.05.2018 (а.п.4-5), злочинні дії засудженого ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України кваліфіковані як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

Разом з цим, після внесених Законом України №2617-VШ від 22.11.2018 змін, диспозиція ч.2 ст.309 КК України такої кваліфікуючої ознаки як повторність не містить, тобто дії ОСОБА_7 за вироком суду від 30.05.2018 з 01.07.2020 мають бути кваліфіковані як незаконні придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, тобто за ч.1 ст.309 КК України.

Санкція ч.1 ст.309 КК України (в редакції 01.07.2020), передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

При цьому, у відповідності до ч.3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.

Судом першої інстанції, з врахуванням вказаних вимог кримінального закону, пом`якшено ОСОБА_7 вид покарання за ч.2 ст.309 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки (а не 1 рік позбавлення волі як зазначає засуджений в своїй скарзі) шляхом зниження, з врахуванням норм п.б ч.1 ст.72 КК України, до максимальної межі покарання, встановленою санкцією ч.1 ст.309 КК України, а саме до обмеження волі на строк 5 років.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.357, ч.1 ст.309 КК України, шляхом часткового складання призначених вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року покарань за ч.1 ст.115 КК України у виді 13 років позбавлення волі, ч.3 ст.357 КК України у виді 2 років позбавлення волі та заміненого покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді 5 роки обмеження волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Крім того, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року, приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2015 (а.п.3) та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Безпідставними в даному випадку є апеляційні вимоги засудженого, який просить призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, враховуючи, що остаточне покарання ОСОБА_7 було призначено за вироком суду з урахуванням ч.1, ч.4 ст.70 КК України, обґрунтовані та належні підстави для пом`якшення йому остаточного покарання відсутні, оскільки покарання за ч.1 ст.309 КК України поглинуте повністю більш суворим, призначеним за ч.1 ст.115 КК України, і відповідно приєднано невідбуте покарання останнім за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2015.

Отже, порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, суд першої інстанції діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, ухвала суду є законною, а відтак апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 вересня 2020 року, якою приведено вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :