ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7893/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/259/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст 358 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593 від 12 квітня 2021 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя Тернопільської області, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання у виді одного місяця арешту.

Початок відбування покарання за даним вироком рахувати з моменту звернення його до виконання.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Як визнав суд 12 квітня 2021 о 14.00 год. по вул. Дівоча в м. Тернополі ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки «Citroen» моделі «Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області за порушення ПДР. Під час фіксування адміністративного правопорушення працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області на місці події на законну вимогу останніх ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що посвідчення водія є завідомо підробленим, діючи умисно, шляхом використання, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 17.10.2012 року видане на його ім`я. Окрім цього, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що згідно інформації регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яке знаходиться на зберіганні в Тернопільському сервісному центрі № 6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області, оскільки ОСОБА_7 позбавлений права керування транспортними засобами згідно постанови суду від 05.11.2020 р. по 05.11.2021 р. Крім того, за результатами судової технічної експертизи документів №СЕ-19/120-21 3 996-ДД стало відомо, що бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_4 , заповнений на ім`я ОСОБА_7 , виготовлений не на підприємстві, яке повинно здійснювати їх випуск.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду в частині визначеного розміру та виду покарання таким, що не відповідає вимогам КПК України та практиці ЄСПЛ щодо тяжкості покарання.

На думку апелянта, призначене судом покарання ОСОБА_7 у виді одного місяця арешту є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і є надто суворим.

Вказує, що суд має призначити покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого, а також для запобігання вчинення нових злочинів.

Вважає, що суд не врахував, що більш суворий вид покарання, з числа передбачених за вчинений злочин, призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання не буде достатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Стверджує, що суд належним чином не мотивував у вироку свої висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання ОСОБА_7 і не врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, особу винного та пом`якшуючі обставини

Вважає, що вирок суду першої інстнації за своєю суворістю явно не відповідає ані важкості проступку, ані особі обвинуваченого, ані інтересам суспільства.

Просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2021 року відносно ОСОБА_7 та призначити покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та обрати обвинуваченому покарання у виді штрафу; міркування прокурора, який вважає, що у вироку суду першої інстанції не наведено достатніх мотивів застування такого виду покаяння як арешт, за умови наявності альтернативного більш м`якого виду покарання, а тому він не заперечує щодо пом`якшення покарання, обраного судом обвинувачуваному ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч.4 ст.358 КК України, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, і в апеляційній скарзі не спорюється.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст.65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які, з урахуванням приписів ст.ст.50-65 КК України, наділяють суд правом вибору між формою та видом реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися обов`язково з урахуванням мети покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Проте, виконуючи приписи ст. 65 КК України, місцевий суд, хоч і зважив на ряд обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , але належним чином не врахував їх та в достатній мірі не дослідив особу винного, внаслідок чого призначив останньому покарання яке за формою його відбування не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Зокрема, внаслідок неповноти судового розгляду, суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до кваліфікації ст.12 КК України є кримінальним проступком; особу винного, який раніше до кримінальної відповідальність не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей; повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також наявність пом`якшуючих покарання обставин щире розкаяння у вчиненому та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також, поза увагою місцевого суду залишилось те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , як під час досудового слідства, так і суду була спрямована виключно на встановлення істини у справі та ефективне завершення кримінального провадження, про що свідчить його повне визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та розгляд кримінального провадження місцевим судом в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Зазначені обставини, які, на думку колегії суддів, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку апеляційного суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_9 від суспільства, шляхом застування такого покарання як арешт, але засотувавши до нього інший більш м`який вид покарання, у виді штрафу, яке буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Таке покарання, на думку колегії суддів, повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

У відповідності до ч.1 ст.409 КПК України однією з підстав для судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Згідно приписів ч.2 ст.409 КПК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною стаеттю (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходиить до переконання, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, слід змінити, застосувавши до нього покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.358 КК України, у виді штрафу

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2021 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмір 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. На неї може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді