Дата документу 02.06.2021
Справа № 334/156/20
Провадження № 1-кп/334/330/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 1-кп/334/330/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , -
встановив:
Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/330/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_4 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України.
Прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до обвинувачених запобіжних заходів під час досудового розслідування кримінального провадження не перестали існувати. Обвинувачені неодноразово судимі, обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі, їм відомі місця проживання потерпілих, через що вони можуть впливати на їх моральний та психологічний стан, вчинили злочини під час судового провадження щодо них. Також, не мають легальних джерел доходів, офіційно не працюють, не мають стійких соціальних зв`язків.
Захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, оскільки прокурор не врахував, що зазначеним ним ризикам можливо запобігти іншими запобіжними заходами. Крім цього, прокурор не обґрунтував, чому не можливе застосування інших запобіжних заходів. Також, обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки, оскільки мають родичів, та місця проживання. Просив суд змінити запобіжні заходи обвинуваченим на цілодобовий домашній арешт, оскільки подальше перебування їх під вартою є за своєю суттю їх покаранням без обвинувального вироку.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали позицію та клопотання захисника.
Заслухавши клопотання прокурора та захисника, думки обвинувачених, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалою від 07.04.2021 обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжені запобіжні заходи у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Термін дії ухвали закінчується 05.06.2021. Підставами продовження запобіжних заходів стала наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, і за які передбачене покарання до 6 років позбавлення волі, офіційно не працюють, не мають стійких соціальних зв`язків, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки відсутні достатні стримуючі фактори, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раніше неодноразово судимі за вчинення корисливих злочинів. Вчинили злочини під час судових проваджень щодо них, які здійснюються Ленінським районним судом м. Запоріжжя, не мають постійних джерел доходів. Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачені можуть вчинити інші кримінальні правопорушення, а отже і про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист права власності потерпілих.
Також суд враховує вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоєв проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинувачених, однак застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що вони перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Враховуючи вищевказане, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт необхідно відмовити.
Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжних заходів обвинуваченим у виді тримання під вартою строком на 60 діб.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 331, 372 КПК України, суд,-
постановив:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжних заходів - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Термін дії ухвали закінчується 31 липня 2021 року о 15.00 годині.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя: