Справа № 184/1906/20
Номер провадження 1-кп/184/86/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000190 від 19.10.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе (Покров) Дніпропетровської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, працюючого неофіційно на авто мийці, неодруженого, дітей на утриманні не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчинені кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ст. 15 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2020 році» від 16.01.2020 №13/2020 (зі змінами №103/2020 від 23.03.2020) підлягає призову на строкову військову службу. 26.08.2020 ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку, пройшов медичний огляд в міській призовній дільниці. Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленим протоколом № 2 від 09.10.2020, ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби та призваний на строкову військову службу до військових частин з оперативного призначення Національної гвардії України, к-210 С.

09.10.2020 о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_3 знаходився в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де підписав розписку про явку 15.10.2020 о 10 годині 00 хвилин для відправлення в складі команди № НОМЕР_1 до обласного збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого в АДРЕСА_4 для подальшого проходження строкової військової служби у Національній гвардії України.

У вказаному місці та час у призовника ОСОБА_3 , виник злочинний намір, направлений на ухилення від призову на військову службу шляхом бездіяльності. Не маючи на це законних підстав, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на строкову військову службу, в категоричній формі відмовився від проходження строкової військової служби у Національній гвардії України та 09.10.2020 письмово повідомив про це військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, призовник ОСОБА_3 , за відсутності поважних причин та не маючи правових підстав для відстрочки чи звільнення від призову на строкову військову службу, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 та Указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2020 році» від 16.01.2020 №13/2020 (зі змінами №103/2020 від 23.03.2020), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на строкову військову службу 15.10.2020 навмисно не прибув о 10 годині 00 хвили до ІНФОРМАЦІЯ_5 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 для відправлення в складі команди № НОМЕР_1 до обласного збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого в АДРЕСА_4 для подальшого проходження строкової військової служби у Національній гвардії України, чим ухилився від призову на строкову військову службу.

Під час судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку визнав повністю та надав показання, що він пройшов медичну комісію, за результатами якої визнаний придатним для проходження військової служби, отримав повістку, проте навмисно не прибув до пункту призову для подальшого проходження військової служби. 15.10.2020 року у своїх справах виїхав з міста. Наслідки своїх дій він розумів, мотиви вчиненого пояснив тим, що служити в армії він не хоче, бо не довіряє армії. Турбується за своє здоров`я, а там стріляють і дідівщина. Батько кинув їх з матір`ю, і йому потрібно доглядати за нею.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, судом з`ясовано добровільність позиції обвинуваченого у визнанні вказаних обставин, а відтак у суду відсутні будь-які сумніви з цього приводу, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та допитом матері обвинуваченого ОСОБА_5 в частині надання характеризуючих даних на обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» в ухиленні від призову на строкову військову службу, доведена повністю та кваліфікує його дії за ст. 335 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, який полягає в невиконання загального обов`язку відбувати військову службу, покладеного на громадян України ст. 65 Конституції України; наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того, допитана в судовому засіданні матір обвинуваченого ОСОБА_5 пояснила, що її син ОСОБА_3 вже три роки працює на автомийці, до того працював на Новій пошті. Перебуває у громадянському шлюбі. Допомагає їй ( ОСОБА_5 ), оплачувати орендовану квартиру, оскільки батько ОСОБА_3 вигнав усіх з зареєстрованого місця проживання, а вона ( ОСОБА_5 ) втратила роботу і зараз живе тимчасовими заробітками. Характеризує сина позитивно.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ст. 335 КК України, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, керуючись принципами гуманізму та індивідуалізації покарання, враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме кримінального проступку, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, встановлені дані про особу обвинуваченого, враховуючи думку прокурора, який вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення, а тому вважає за можливе застосувати до нього норми ст.75 КК України та звільнити від відбуття покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався. Підстав для його обрання та застосування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 01 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовується.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1