ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/821/214/21Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Справа № 711/2468/21 Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:
Суддя-доповідач ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

слідчої ОСОБА_7

власник майна скаржник ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу власника (володільця) майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2021, якою клопотання Заступника начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000210, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задоволено, -

в с т а н о в и в :

Заступник начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000210, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій невстановлених осіб.
У клопотанні зазначається, що досудовим слідством встановлено, що в період часу з 2015 року по теперішній час, група невстановлених осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із нотаріусами та державними реєстраторами, діючи на території Черкаської області, шахрайським шляхом здійснюють заволодіння чужим майном, а саме: житловими квартирами та іншими володінням особи, шляхом внесення завідомо недостовірних відомостей про власників нерухомого майна, або спадкоємців за законом до правовстановлюючих документів, які у подальшому їх використовують при подачі до державних органів, з метою реалізації на завідомо відшукану особу, тим самим здійснюють вибуття нерухомого майна із власності громадян територіальної громади, чим завдають матеріальних збитків у великих розмірах.

Першопочатковими заходами встановлено, що група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою із працівниками державних установ, державними реєстраторами, нотаріусами, яких залучили до спільної злочинної діяльності, переслідуючи корисливий умисел на заволодіння чужим майном, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 раптово померла, оскільки виїздом по місцю її проживання а саме: за адресою її проживання АДРЕСА_1 працівниками поліції, було виявлено її померлою, про що відомості внесено до ЄРДР № 0001669 від 16.05.2015 року, здійснили виготовлення завідомо недостовірних довідок № 7554 від 25.05.2017 року, які відповідно видали на ім`я ОСОБА_10 , що станом на 01.01.2013 року кв. АДРЕСА_2 зареєстровані у Черкаському КП «ЧООБТІ». Виготовленням завідомо недостовірних довідок займався працівник КП «ЧООБТІ», який поставив свій підпис, та виконав підпис від імені директора ОСОБА_11 , якого вищевказані особи залучили до спільної злочинної діяльності.

У клопотанні зазначається, що 23.06.2017 року державний реєстратор Виконавчого комітету Рацівської сільської ради, Чигиринського району, Черкаської області ОСОБА_12 , в період часу з 14:23 по 14:50 годину, на підставі поданих йому ніби - то заяв від імені ОСОБА_10 , та довідок КП «ЧООБТІ» від 25.05.2017 року, відкрив розділи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційні справи на об`єкти нерухомого майна, а саме: кв. АДРЕСА_3 , та кв. АДРЕСА_4 , таким чином здійснив за померлою ОСОБА_10 державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

20.07.2017 року державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 , зловживаючи своїми повноваженнями нотаріуса, на підставі поданих їй завідомо недостовірних документів, нотаріально засвідчила договір купівлі-продажу, який був укладений між померлою ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , внаслідок чого реалізовано на завідомо залучену невстановленими особами особу, а саме : ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_3 . Підпис від імені ОСОБА_10 під час укладення договору купівлі-продажу квартири виконала невстановлена слідством особа, про що ОСОБА_13 достовірно було відомо. Даний договір купівлі-продажу зареєстровано у нотаріальному реєстрі за № 1-1992.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування посилається, що є вагомі підстави вважати, що невстановлені в ході досудового розслідування особи, за попередньою змовою із державним реєстратором ОСОБА_12 , державним нотаріусом ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , реалізуючи умисел спрямований на шахрайство, тобто на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, удаючи особу померлої ОСОБА_10 , підробивши правовстановлюючі документи, на підставі яких було відкрито розділи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та реєстраційні справи на об`єкти нерухомого майна, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 , в подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння вищезазначеним майном, невстановлена особа від імені ОСОБА_10 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 з ОСОБА_14 , якому заздалегідь було відомо про незаконний перехід нерухомого майна у його власність, даний договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_13 .

В подальшому, 25.11.2017 року ОСОБА_14 , ставши в ході злочинних дій власником квартири АДРЕСА_3 , діючи в змові із невстановленими в ході досудового розслідування особами, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу предметом якого, згідно п.1 є квартира, оскільки за даним договором продавець передає у власність, а покупець приймає у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином, внаслідок незаконної реалізації нерухомого майна інтересам територіальної громади м. Черкаси спричинено матеріальних збитків у великих розмірах.

25.02.2021 року слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальна площа 43,1 кв. м., адреса: АДРЕСА_5 , власником є: ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, слідчий вважає, що матеріали провадження свідчать, що на етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою повного, всебічного досудового розслідування, для збереження речового доказу і недопущення передачі іншим особам шляхом заборони відчуження, заступник начальника відділу Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду з даним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2021 року клопотання задоволено.

З метою збереження речових доказів накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 43,1кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання заступника начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_15 про арешт майна відмовити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_8 посилається на те, що клопотання прокурора є недостатньо обґрунтованим, оскільки всупереч вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не містить конкретно визначених правових підстав і мети на обґрунтування необхідності арешту майна.

ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує, що формальне цитування в клопотанні слідчого змісту ч. 2 ст. 170 КПК України, як правової підстави для накладення арешту, не може бути взяте до уваги, оскільки жодна з цих підстав не обгрунтовується належним чином в клопотанні, з огляду на критерії доцільності та виправданості потреб у застосуванні такого заходу, а також їх значення для досягнення завдань кримінального провадження.

Скаржником зазначається, що прокурором не надано об`єктивних доказів того, що теперішня власниця квартири є недобросовісним набувачем таких прав. Власне сама квартира, як майно, в контексті положень ст. 98 КПК України, в даному випадку не відповідає ознакам речових доказів. Тому при вирішенні клопотання мають враховуватися вимоги абз.2 ч. 10 ст. 170 КПК України про те, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, а тому відсутні правові підстави для накладення арешту на квартиру за п. 1. ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення ОСОБА_8 та її адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання заступника начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_15 про арешт майна відмовити.

Вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням скаржника, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об?єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою від 25.02.2021 року про визнання речовим доказом, прийнятою слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_3 визнана речовим доказом ( а. с. 29 - 31).
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею перевірено, що майно, про арешт якого ставиться питання, належить на праві власності скаржнику ОСОБА_8 .
Під час апеляційного розгляду колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000210 від 21.07.2020 року про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про необхідність накласти арешт на вказане майно. При цьому, слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження , наслідки вказаного арешту майна для його власників.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, про які йдеться у клопотанні сторони обвинувачення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному, чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, та на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов?язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зазначене вище майно в повній мірі відповідає ознакам, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак, наявна правова підстава, передбачена ч. 3ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

Доказів настання негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, скаржником ОСОБА_8 та її адвокатом не надано, а колегією суддів апеляційного суду при розгляді вказаної скарги не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належного процесуального рішення в наданих матеріалах на підтвердження відповідності арештованого майна ознакам, вказаним у ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось вище, в наданих матеріалах наявне відповідне рішення органу досудового розслідування про визнання майна, а саме : квартири речовим доказом у кримінальному провадженні.

У разі відчуження власниками вищевказаного спірного нерухомого майна чи частини, на яке накладено арешт у даній справі, вказане зумовить труднощі виконання вироку в частині забезпечення можливого цивільного позову, та безумовно спричинить перешкоди по встановленню істини внаслідок того, що вищевказане нерухоме майно може бути відчужене чи неодноразово перепродане.
При цьому, накладення арешту у даній справі не перешкоджає власникам та членам їх сімей користуватися вказаним майном, яке залишається перебувати у їх володінні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає,що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст.170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2021 року про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000210 від 21.07.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу власника (володільця) майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 05 травня 2021 року.

Головуючий:
Судді :