Дата документу 02.04.2021 Справа № 554/2581/19
Провадження №1-кс/554/3363/2021
УХВАЛА
іменем України
02 квітня 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 15 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000091,-

В С Т А Н О В И В :

16 лютого 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України (поштове відправлення від 12 лютого 2021 року), в якій він просить скасувати постанову від 15 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000091 як незаконну; зобов`язати слідчих ДБР проводити слідчі експерименти і вести слідство по протоколу; зобов`язати прокурора і начальника слідчого відділу ДБР здійснювати належний контроль за роботою підлеглих.
Свою скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що постановою від 15 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження було залишено без задоволення його заяву. Зазначає, що про дане рішення йому стало відомо з листа слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 21 січня 2021 року, який він отримав 04 лютого 2021 року, а тому просив поновити або продовжити строк для подачі скарги, оскільки строк пропущено не з його вини, і постанови до цього часу він не отримав. З таким рішенням слідчого заявник не згоден. Так, зазначає, що не було проведено жодних слідчих дій, тобто слідчих експериментів; не було організовано належним чином викликів до ДБР; не було одночасного і перехресного допитів, а тому не уточнено та не перевірено показань фігурантів у кримінальних провадженнях; жоден фігурант по справі не проходив поліграф; не вжито заходів щодо встановлення всіх обставин кримінальних проваджень; доводи заявника належним чином не перевірено, в тому числі, шляхом проведення з ним слідчого експерименту у формі відтворення обстановки і обставин повідомленої ним події. Так само не перевірено показання допитаних свідків та не вжито заходів до перевірки інших показань ОСОБА_3 . На думку заявника, вбачається фіктивне розслідування та приховуються злочини. Не з`ясовано мотиви порушень. За таких обставин, його доводи підлягають перевірці шляхом проведення слідчих дій, для чого досудове розслідування у вказаних кримінальних провадженнях, зазначених у листі ДБР від 21.01.2021 року №К-198, на його переконання, потрібно відновити шляхом скасування оскаржуваної постанови від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим звернувся з даною скаргою.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, за змістом скарги просить скаргу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить скаргу задовольнити (а.с.3).

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. На адресу суду надано матеріали кримінального провадження №0000091 від 27.03.2018 року.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000091, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги потрібно відмовити з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст.94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Судовим розглядом установлено, що згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21 березня 2018 року по справі №554/1088/18 зобов`язано службових осіб прокуратури Полтавської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 05.02.2018 року за ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 ст.368, ч.1 ст.396, ч.1 ст.397, ч.1 ст.398 КК України (арк.крим.провадж.25).

Так, у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 05 лютого 2018 року ОСОБА_3 зазначав про те, що старший слідчий Гадяцького ВП ОСОБА_5 зловживав службовим становищем, перевищив службові повноваження, підробляє документи, імовірно одержує хабарі, приховує злочини, перешкоджає здійсненню правомірної діяльності, погрожує під час досудового розслідування кримінальних проваджень за заявами ОСОБА_3 . У зв`язку з цим просив внести відомості до ЄРДР та провести досудове розслідування (арк.крим.провадж.21-23, 25).

На виконання ухвали слідчого судді від 21 березня 2018 року службовими особами прокуратури Полтавської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2018 року внесено відомості за №0000091, №0000092, №0000093, №0000094, №0000095, №0000096, №0000097 за фактами вчинення неправомірних дій слідчим Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 під час здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях за заявами ОСОБА_3 (арк.крим.провадж.1-2).

Згідно з постановами заступника прокурора Полтавської області від 02 квітня 2018 року здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у кримінальних провадженнях було доручено слідчому відділу УСБУ в Полтавській області (а.с.28-29, 33-34, 38-39, 43-44, 48-49, 53-54).

27 квітня 2018 року прокурором відділу вказані матеріали досудових розслідувань об`єднані в одне кримінальне провадження під №0000091 (арк.крим.провадж.57-58).

22 травня 2019 року постановою прокурора відділу прокуратури Полтавської області як процесуальним керівником в межах кримінального провадження №0000091, визначено підслідність кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.368, ч.1 ст.396, ч.1 ст.397, ч.1 ст.398 КК України за слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві та направлено на їх адресу матеріали кримінального провадження (арк.крим.провадж.82-84, 89-90).

У подальшому досудове розслідування здійснювалось Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (арк.крим.провадж. 89-90).

Між тим, відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 26 березня 2019 року задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000091 від 27 березня 2018 року строком на два місяці (арк.крим.провадж.88).

Також дане кримінальне провадження закривалося на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України згідно з постановою слідчого від 13 червня 2019 року (арк.крим.провадж.95-98).

17 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави вказану постанову слідчого від 13 червня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000091 було скасовано (арк.крим.провадж.103-104).

Станом на час розгляду даної скарги судом установлено і це вбачається з представлених суду документів кримінального провадження, що 15 жовтня 2020 року постановою слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 кримінальне провадження №0000091 від 27 березня 2018 року, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 ст.368, ч.1 ст.396, ч.1 ст.397, ч.1 ст.398 КК України, - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (арк.крим.провадж.104-107).

Згідно з висновками постанови від 15 жовтня 2020 року слідчим зазначено, що у ході досудового розслідування не встановлено фактів вчинення старшим слідчим СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Також у його діях відсутні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 ст.368, ч.1 ст.396, ч.1 ст.397, ч.1 ст.398 КК України, оскільки матеріалами досудового розслідування не підтверджено жодного факту, викладеного у заяві ОСОБА_3 , тобто об`єктивних та суб`єктивних даних про вчинення кримінальних правопорушень не встановлено, так як не здобуто доказів, які б свідчили про їх вчинення. На підставі викладеного, за результатами досудового розслідування слідчий дійшов до висновку про відсутність складу зазначених кримінальних правопорушень, та прийняв рішення про закриття кримінального провадження (арк.крим.провадж.104-107).

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на підставі п.3 ч.1 ст.303 КПК України.

Вказану постанову про закриття кримінального провадження на час звернення зі скаргою до суду ОСОБА_3 не отримано, що не було спростовано слідчим, однак указані обставини не є перешкодою для оскарження вказаного рішення слідчого в порядку ст.303 КПК України, а тому з урахуванням встановлених кримінальним процесуальним законом гарантій оскарження процесуальних рішень та з метою усунення перешкод для правового захисту особи, слідчий суддя вважає, що заявником не пропущений строк звернення до суду зі скаргою і дана скарга підлягає розгляду по суті.

Відповідно до ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

За змістом ст.284 КПК України під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при постановленні рішення про закриття кримінального провадження №0000091 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення слідчим належним чином дотримані вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Зокрема, оскаржувана постанова містить зміст обставин, які є підставами для прийняття такого рішення, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України.

Як свідчать докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, слідчий провів всі першочергові та необхідні слідчі дії, надав оцінку наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, в тому числі вжив необхідних заходів, передбачених КПК України, щодо витребування необхідних документів та інформації в межах предмету розслідування.

Так, під час досудового розслідування цього кримінального провадження слідчим був допитаний як свідок заявник ОСОБА_3 , який надавав покази та підтвердив обставини, повідомлені ним у заяві про вчинення кримінальних правопорушень від 05 лютого 2018 року. Зокрема, пояснив, що зловживання владою або службовим становищем ОСОБА_5 полягало, на його думку, в тому, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 він забезпечив явку громадянки на ім`я ОСОБА_7 (прізвище не пам`ятає) для її допиту у якості свідка. Проте слідчий не допитав її як свідка, а лише відібрав у неї пояснення, і слідчий написав протокол таким чином, що повністю викривив її свідчення, тому останній довелося вносити чимало правок у текст. І не захотів долучати до матеріалів провадження копії медичних документів, у зв`язку із цим заявнику довелося направляти свої документи рекомендованим листом, а її документи до справи не долучені. Робити копії документів свідка він взагалі не захотів. Пакет документів, які він отримав, ОСОБА_5 умисно долучив не до того кримінального провадження. На думку свідка, перевищення влади або службових повноважень ОСОБА_5 полягало у тому, що під час відбирання пояснень у ОСОБА_7 , слідчий наказав йому «прикрити рота» та погрожував. Також дану жінку могли викликати до поліції без нього і погрожували. Службове підроблення, зі слів свідка, полягало в тому, що слідчий нав`язує свою позицію свідкам. Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди слідчим ОСОБА_5 , на його думку, полягає у тому, що ОСОБА_5 перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_8 (стосовно ОСОБА_8 за заявою ОСОБА_3 відкрито 2 кримінальних провадження, у яких він є потерпілим), через це ОСОБА_5 «прикриває» свого друга. За цим же фактом, не провівши опитування, не допитавши інших свідків слідчий ОСОБА_5 приховує злочин, який ОСОБА_8 вчинив стосовно ОСОБА_3 . Слідчий також не перевірив того, чи зафіксована подія його побиття на камери відеоспостереження. Слідчим було закрите кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , але судом було скасовано постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із тим, що слідчий не провів жодних слідчих дій. Втручання у діяльність захисника чи представника особи та погроза або насильство щодо захисника чи представника особи, з його слів, полягало в тому, що так як він у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 забезпечив явку громадянки на ім`я ОСОБА_7 для її допиту у якості свідка, то вважає, що був «захисником» (свідок) ОСОБА_7 щоб їй та йому не погрожували працівники поліції (арк.крим.провадж.59-62).

Допитаний як свідок старший слідчий СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 надав покази, згідно з якими у його провадженні перебували матеріали досудових розслідувань №№0000541; 0000593; 00003463 за заявами ОСОБА_3 . Кримінальні провадження №№0000541, 00003463 закриті на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (сусідів ОСОБА_3 ) складу кримінального правопорушення. У ході досудового розслідування не було підтверджено факту погрози вбивством ОСОБА_3 , а також порушення недоторканності його житла. Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000593 за фактом спричинення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень наразі триває. Для допиту у якості свідка у кримінальному провадженні №0000076 слідчим було викликано ОСОБА_3 , який прийшов за викликом із ОСОБА_10 , точної дати коли це відбулося свідок не пригадує. Чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає вручення свідку пам`ятки про права і обов`язки потерпілого, на що скаржиться у своїй заяві ОСОБА_3 . Він поводив себе неадекватно, при спілкуванні зі слідчим спілкувався не як із працівником поліції посадовою особою, а як із «своїм старим знайомим», на зауваження слідчого не реагував. ОСОБА_5 зазначає, що свою чергу, не допускав зверхнього поводження, як заявляє ОСОБА_3 під час проведення допитів жодного тиску не чинив, не змушував нікого підписувати протоколи. Категорично заявляє, що жодної зацікавленості у результатах розслідування кримінального провадження №0000076 у нього не було. ОСОБА_3 скаржився на завідуючу офтальмологічного відділення Гадяцької ЦРЛ ОСОБА_11 у тому, що вона не надала йому направлення на МСЕК для надання йому «інваліда з дитинства». У ході досудового розслідування було витребувано інформацію з Гадяцької ЦРЛ. Стосовно нібито втручання слідчого в діяльність захисника чи представника особи повідомив, що у ОСОБА_3 не було захисника, повноваження якого підтверджені у порядку ст.45 КПК України (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером або договором), та і взагалі фізично не було особи, яка називала себе «адвокатом». Крім того, у ОСОБА_3 не було жодного представника. Також зазначає, що не здійснював жодних приховувань тяжких та особливо тяжких злочинів, як пише ОСОБА_3 у своїй заяві. Стосовно перевищення розумних строків досудового розслідування, то кримінальні провадження №№0000541; 00003463 закриті, кримінальне провадження №00003463 неодноразово закривалося, однак постанови про закриття скасовувалися, на даний час триває досудове розслідування. Крім того, починаючи з 2008 року, коли ОСОБА_5 почав працювати в ОВС, ОСОБА_3 постійно скаржився на нібито незаконні дії працівників відділу, завідуючої офтальмологічного відділення ОСОБА_11 , голів сільських рад тощо. Постійно хтось порушує його права. Скарги вказаного громадянина жодного разу не знаходили свого підтвердження (арк.крим.провадж.63-66).

Також у межах кримінального провадження органом досудового розслідування було ініційовано проведення службової перевірки за фактом можливих неправомірних дій старшого слідчого СВ Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування кримінальних проваджень №0000541 від 30.06.2017 року за ч.1 ст.162 КК України, №0000593 від 15.07.2017 року за ч.1 ст.125 КК України та №0000463 від 06.06.2017 року за ч.1 ст.129 КК України, а також отримано висновок службового розслідування від 15 червня 2018 року (арк.крим.провадж.67, 68).

Згідно з указаним висновком службового розслідування на підставі листа УСБУ в Полтавській області за результатами службового розслідування будь-яких підтверджень щодо неправомірних дій з боку старшого слідчого СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування у вищевказаних кримінальних провадженнях не встановлено. Порушень в службовій діяльності під час досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень не виявлено. Факти, на які вказав ОСОБА_3 щодо неправомірних дій слідчого ОСОБА_5 під час виконання своїх службових обов`язків, не знайшли свого підтвердження (арк.крим.провадж.69-77).

Крім того, слідчим витребувано необхідну інформацію у порядку ст.93 КПК України (арк.крим.провадж.78, 79).

Перевіривши вищенаведені обставини та докази, які містяться у кримінальному провадженні, слідчий суддя погоджується з висновками постанови слідчого від 15 жовтня 2020 року про те, що за результатами досудового розслідування не вбачається встановлених фактів вчинення старшим слідчим СВ Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, а так само щодо відсутності в його діях ознак інших кримінальних правопорушень, про які у своїй заяві та показах вказував ОСОБА_3 , оскільки ці обставини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Отже, у даному кримінальному провадженні слідчим ужито вичерпний перелік заходів, за наслідками чого зібрано достатній обсяг матеріалів та доказів, слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на отримання необхідної інформації, слідчим в цілому були виконані й аналіз отриманих даних та доказів дає підстави вважати, що органом досудового розслідування дотриманий визначений порядок та вжито передбачених заходів для встановлення істини по справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку щодо відсутності ознак складу кримінальних правопорушень у діях конкретної особи.

Інших джерел інформації з приводу можливого кримінального правопорушення не здобуто, можливості зі збирання нових доказів фактично вичерпано, тоді як вжиті органом досудового розслідування заходи слід вважати достатніми.

За змістом ст.9 КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Разом із тим, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч.2).

Згідно з ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З системного аналізу положень норм ст.ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінального процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже, з огляду на співвідношення вимог КПК України щодо розгляду заяв та клопотань учасників з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст.40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Також варто зазначити, що питання, пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Натомість, наведені заявником у скарзі твердження щодо необхідності скасування рішення слідчого від 15 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження через те, що ним не були проведені слідчі дії, зокрема, експерименти, відтворення обстановки і обставин події, одночасні і перехресні допити, не проведено опитування на поліграфі, не встановлено й не перевірено інших обставин тощо, слідчий суддя вважає необґрунтованими і такими, що не узгоджуються із наведеними вище положеннями процесуального закону.

Фактично доводи ОСОБА_3 зводяться до непогодження із процесуальними діями та рішеннями працівника правоохоронного органу слідчого під час досудового розслідування у згаданих вище кримінальних провадженнях за заявами ОСОБА_3 . Зокрема, останній, ставить під сумнів результати проведених розслідувань, посилаючись на можливу фальсифікацію доказів, фіктивне ведення досудового розслідування, можливу заінтересованість слідчого тощо, що містить характер припущень та не може слугувати беззаперечними підставами для задоволення такої скарги, виходячи з фактичних обставин справи.

Водночас заявник не позбавлений можливості в повній мірі використати правові можливості, передбачені КПК України, зокрема, шляхом оскарження можливої бездіяльності слідчого у названих кримінальних провадженнях щодо розгляду (нерозгляду) відповідних клопотань, недотримання розумних строків слідчим, прокурором, інших дій та рішень під час досудового розслідування або реалізувати право відводу слідчого тощо.

Відтак, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовими особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

Слідчий суддя звертає увагу, що у кримінальному процесуальному законі не встановлені чіткі критерії оцінювання постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Доцільно встановити такі критерії щодо дотримання формальних вимог до постанови та безпосередньо змісту зазначеної постанови. При цьому, важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст.9 КПК України). При цьому, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч.1 ст.2 КПК України).

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження є посилання на докази, які, на думку слідчого, у достатній мірі вказують на відсутність ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 ст.368, ч.1 ст.396, ч.1 ст.397, ч.1 ст.398 КК України.

При цьому, рівень доказування має встановлюватися за стандартом «поза розумним сумнівом», тобто коли сукупність обставин, що була встановлена, виключає будь-яке інше пояснення таких обставин, окрім того, що неодмінно встановлює те, що інкримінований злочин дійсно було вчинено і особа є винною (може бути визнана винною) у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням того, що матеріали провадження не вказують з достатнім рівнем доведеності на те, що мали місце обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 та повідомлені ним під час допиту як свідком, враховуючи повноваження слідчого приймати рішення про закриття кримінального провадження, а також обсяг проведених слідчих та процесуальних дій та вжитих заходів для встановлення таких фактів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий обґрунтовано та правомірно виходив з того, що у даному випадку встановлена встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Між тим, з рапорту слідчого ОСОБА_4 від 15 жовтня 2020 року вбачається, що нею отримано матеріали кримінального провадження №0000091, старшим слідчим в якому було визначено слідчого ОСОБА_12 . Аналізом матеріалів та Єдиного реєстру досудових розслідувань установлено, що відповідні відомості про скасування постанови від 13.06.2019 року згідно з ухвалою слідчого судді від 17.10.2019 року до ЄРДР внесені не були та кримінальне провадження станом на час складання рапорту мало статус «закрито». (арк.крим.провадж.103).

Проте в матеріалах кримінального провадження №0000091 відсутні будь-які відомості про те, що строк досудового розслідування продовжено у встановленому порядку після винесення вищезазначеної ухвали суду від 26 березня 2019 року, якою такий строк був продовжений лише на два місяці, та до цього часу не сплинув.

Крім того, розумний строк визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому. Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк». Критеріями оцінки розумності строку можуть бути, зокрема, складність справи, поведінка учасників кримінального провадження, а також відповідних органів.

Проте, у цьому кримінальному провадженні не вбачається підстав для проведення інших слідчих (розшукових) дій чи підстав вважати, що орган досудового розслідування не мав реальної можливості з об`єктивних чи інших причин зібрати достатньо доказів для встановлення істини по справі.

Навпаки, відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась з виконанням необхідних та достатніх для цього дій, у результаті чого 15 жовтня 2020 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що під час розслідування кримінального провадження слідчий вичерпав існуючі можливості щодо збирання, дослідження, аналізу та перевірки вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, а також належного допиту заявника з усіх зазначених ним обставин, а відтак провів всі необхідні та можливі у даному випадку слідчі та процесуальні дії. Аналіз зібраних доказів дозволяє зробити висновок, що виконувати будь-які інші слідчі дії не є доцільним, а також здобути нові будь-які докази в даному кримінальному провадженні не є можливим.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи скарги про те, що постанова слідчого є незаконною з підстав неповноти і необ`єктивності досудового розслідування, процесуальних порушень тощо, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять переконливого обґрунтування, яким чином проведення подальших слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 ст.368, ч.1 ст.396, ч.1 ст.397, ч.1 ст.398 КК України.

Тому слідчий суддя критично ставиться до доводів заявника щодо необхідності додатково здійснити повний перелік названих ними слідчих (розшукових) та процесуальних дій за наявності вже встановлених і перевірених обставин та зібраних у провадженні доказів. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Тоді як посилання особи, яка подала скаргу, на те, що слідчим взагалі не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у заяві про злочин та показах, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених ОСОБА_3 обставин, які є достатніми та переконливими для констатації зазначених у постанові тверджень.

Таким чином, матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового розслідування не встановлена.

З урахуванням викладеного, слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження по кримінальному провадженню за №0000091 було належним чином та в повному обсязі перевірено обставини справи та доводи ОСОБА_3 , а також зроблено аналіз відповідних матеріалів та фактів. Надано належну оцінку наявним доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Отже, слідчий суддя вважає, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення постанови від 15 жовтня 2020 року, воно є обґрунтованим, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.

Саме процесуальне рішення слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Варто також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Оцінивши наведені обставини у їх сукупності і взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 15 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000091, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що винесена з дотриманням вказаних вимог закону, разом із тим, слідчим проаналізовано відповідні зібрані матеріали, надано їм належну правову оцінку, а тому підстави для її скасування з наведених у скарзі підставі відсутні.

Інші вимоги скарги щодо зобов`язання слідчих ДБР проводити слідчі дії, здійснювати контроль за слідчими тощо задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними, та їх вирішення слідчим суддею не передбачено вимогами ст.303 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, а тому в задоволенні скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.9, 22, 24, 91, 94, 110, 117, 303-307, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 15 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000091, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1