Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/289/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2021 року. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2021 року, якою відмовлено в клопотанні обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання та задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кірове, Великомихайлівського району, Одеської області, українцю, громадянину України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 21.08.2000 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.140, ст. 17 ч.2 ст.140, ч.3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 08.05.2004 року по відбуттю строку покарання;
- 14.09.2005 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 25.04.2008 рроку по відбуттю строку покарання;
- 17.10.2008 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ст.395, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 13.05.2011 року по відбуттю строку покарання;
- 21.03.2012 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 03.03.2016 року по відбуттю строку покарання;
-14.06.2017 року Ленінським районний суд м. Миколаєва ч.2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України - покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнений 06.12.2019 року;

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16 лютого 2021 до 16 квітня 2021 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений до ЄРДР 03 березня 2020 року за № 0001556 стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України.

Під час судового розгляду процесуальним прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 строком на 60 діб, оскільки строк тримання його під вартою закінчується 26.07.2020, мотивуючи тим, що з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені злочину, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що свідчить про те, що він схильний до насильства, та враховуючи його вік і стан здоров`я, існує ймовірність, що він може незаконно впливати, у тому числі засобами фізичного та психічного примусу на потерпілого, а також свідків у провадженні, з метою зміни наданих ними показань, та уникнення, таким чином, відповідальності за вчинений злочин. Крім того, обвинувачений раніше відбував покарання місцях позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності, не працював, суспільно корисною працею не займався, неодружений, не має сталих соціальних зав`язків та постійного місця проживання.

Крім, того обвинувачений заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2021 року, зокрема, стосовно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16 лютого 2021 до 16 квітня 2021 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000р. у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також наявність судимостей. Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який відповідно до Кримінальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2341-III від 05.04.2001 ст.12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до семи років, відповідно до обвинувального акту злочин поєднано з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в період не знятої та непогашеної судимості, що в свою чергу в разі доведеності вини може свідчити про не бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Крім того, обвинувачений суспільно-корисною працею не займається, неодружений та не має утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за тяжкі умисні злочини проти власності. Доказів, які б вказували на наявність житла у обвинуваченого для проживання, суду не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу районного суду і обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_8 посилається на те, що судом першої інстанції допитані всі свідки та потерпілий. Ризики не обґрунтовані та ні чим не підтверджуються. Також вказує, що у нього значно погіршився стан здоров`я, який унеможливлює перебування його під вартою. Вказав, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до семи років, вчинений поєднано з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в період не знятої та непогашеної судимості, суспільно-корисною працею не займається, неодружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків, судимий за аналогічний злочин проти власності.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000р. у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Також правильно враховано обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також наявність судимостей.

При цьому, жодних доказів, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суду не надано.
З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зникли та не зменшилися, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені мотиви.

Доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно того, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, є необґрунтованими та безпідставними.

Як вбачається із матеріалів провадження клопотання розглянуто із дотриманням вимог кримінального процесуального закону повно, всебічно об`єктивно та неупереджено, висновки суду викладені в ухвалі відповідають дійсним фактичним обставинам встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції.

Крім того, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 з приводу того, що у нього погіршився стан здоров`я, колегія суддів визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що медична допомога обвинуваченому не може бути надано в умовах установи попереднього ув`язнення.

Оскільки жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, на переконання колегії суддів матеріали клопотання прокурора не містять інших переконливих даних про застереження, у тому числі за станом здоров`я, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, останнім та його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

З огляду на вище наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому ухвалу суду першої інстанції стосовно останнього від 16 лютого 2021 року, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2021 року, якою стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 16 лютого 2021 до 16 квітня 2021 року включно. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)