ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/625/21 Справа № 174/36/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000911 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дубово Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з визначенням підсудності за іншим судом Дніпропетровської області.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що твердження суду про те, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння є безпідставним, оскільки у кримінальному провадженні відсутні будь-які докази перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння саме на час ДТП з його участю. Більше того, допитані по справі свідки заперечували наявність у ОСОБА_8 ознак алкогольного сп`яніння на місці ДТП.
Зазначає, що з Вільногірської ЦМЛ було отримано докази того, що обстеження ОСОБА_8 відбувалось із суттєвим порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме: - Вільногірська ЦМЛ не включена до переліку медичних закладів, які мають право (атестовані) для проведення вказаних обстежень; - черговий лікар, яка проводила медобстеження обвинуваченого не пройшла тематичні удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, у зв`язку з чим, не мала права проводити відповідне обстеження; - у Вільногірській ЦМЛ ДОР були відсутні вимірювальна техніка та обладнання, дозволені МОЗ для проведення лабораторних досліджень на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів, підтверджених сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу кожної одиниці вимірювальної техніки із копіями цих сертифікатів та свідоцтв, а наявні техніка та обладнання не відповідали технічним вимогам щодо їх повірки та сертифікації.
Вказує на те, що акт медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння складено до направлення ОСОБА_8 на медогляд та до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, що свідчить про фальсифікацію даних досудового розслідування та недопустимість отриманих обвинуваченням доказів.
Також, обвинувачений в судовому засіданні під час огляду акту медичного огляду заявив, що підпис в акті про ознайомлення з його змістом, зроблено не ним, оскільки він цей акт взагалі не бачив, однак судом цьому факту не було надано ніякої оцінки.
Стверджує, що суд у вироку послався на пояснення ОСОБА_8 , зазначені в акті його медичного огляду на стан сп`яніння, про те, що зі слів обстежуваного, він 09.11.2019 року близько 12 години випив 300 мл горілки, однак такі твердження суду є протиправними та незаконними, оскільки суперечать ч.4 ст.95 КПК України.
Окрім того, ОСОБА_8 заперечив у судовому засіданні те, що надавав будь-які пояснення лікарю під час медичного огляду, оскільки погано себе почував внаслідок отриманих під час ДТП травм.
Зазначає, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про витребування документів з КП «Обласний клінічний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром», що підтверджують право зазначеного медичного закладу проводити медичні обстеження водіїв на стан сп`яніння, оскільки відсутність таких відомостей ставить під сумнів правомірність отриманих обвинуваченням доказів.
Вказує на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення експертизи з метою підтвердити або спростувати твердження обвинуваченого про втрату ним свідомості, що стало причиною ДТП, чим обмежив право захисту отримувати необхідні докази, що мають суттєве значення по справі.
Також суд безпідставно та необгрунтовано відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про призначення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, внаслідок чого, залишились нез`ясованими певні питання.
Посилається на те, що експерт зазначив, що смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку саме з усіма переліченими у висновку травмами у їх сукупності, не розділяючи та не уточнюючи їх за послідовністю утворення, характером утворення та взагалі від чого конкретно вони могли утворитись. Однак, питання про те, чи були б отримані ОСОБА_9 в момент ДТП травми у тому об`ємі та обсязі, що призвели до її смерті за умови дотримання нею вимог пп. б) п. 5.2. ПДР та чи залишилась вона живою, не вирішувалось взагалі, при тому, що це питання має вирішальне значення як для кваліфікації дій обвинуваченого, так і для визначення обсягів його винуватості.
Зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання захисту про проведення зазначеної вище експертизи, послався на пояснення експерта ОСОБА_10 , які він надавав усно під час допиту в судовому засіданні, та під час яких він висловив своє припущення - не має значення, чи була пристебнута потерпіла паском безпеки, чи ні, однак таке питання на розгляд експерту не ставилось, а тому його припущення не може спростовувати висновки експертизи у разі її призначення та проведення.
Вказує на те, що вирок не містить жодних посилань суду на дотримання обвинуваченням процедури отримання доказів, на які посилався суд у своєму вироку, не надав оцінки їх допустимості та належності, не зазначив, що саме доводять докази, отримані обвинуваченням, зокрема пояснення свідків, та які обставини обвинувачення вони доводять.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 було затримано 09.11.2019 року о 23.20 годин, протокол про його затримання було складено лише 10.11.2019 року о 14.10 годин, а право на захист ОСОБА_8 було роз`яснене лише 10.11.2019 року о 16.30 годин під час оголошення про підозру, хоча за твердженнями обвинуваченого, він наполягав на допуску захисника до нього з моменту його затримання працівниками Вільногірьского ВП.
При цьому, з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 до роз`яснення йому права на захист, за участю обвинуваченого було проведено низку процесуальних дій за ініціативою обвинувачення, в тому числі проведено медичний огляд в різних медичних закладах Дніпропетровської області.
Посилається на те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню доньку та престарілих батьків, перебуває у шлюбі і має сталі сімейні зв`язки, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є умисним, окрім того, відсутні належні та допустимі докази перебування ОСОБА_8 на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, також відсутні висновки суду щодо причинно-наслідкового зв`язку між наслідками ДТП та невиконанням ОСОБА_9 вимог п. 5.2. ПДР України, та за наявності висновків органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі.
Вважає, що розгляд цього кримінального провадження має розглядатись іншим судом Дніпропетровської області, враховуючи упереджене ставлення до ОСОБА_8 з боку суддів цього ж суду.
Вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 09.11.2019 року, приблизно о 21.20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1.88 ‰) та керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.09.2003 р. належить ОСОБА_11 , в темний час доби здійснював рух по сухому покриттю проїзної частини дороги вул.Промислової, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, у м.Вільногірськ Дніпропетровської області, з боку вул.Гагаріна у напрямку вул.Привокзальної, при цьому на передньому пасажирському місці у якості пасажира перебувала ОСОБА_9 . Під час руху по проїзній частині дороги вул.Промислової м.Вільногірськ Дніпропетровської області, водій ОСОБА_8 , не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, минаючи лівостороннє заокруглення проїзної частини дороги вул.Промислової, яке малося за напрямком його руху, при цьому слідуючи зі швидкістю не менш як 73-76 км/год, яка перевищує дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту м.Вільногірськ, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який приблизно о 21.20 годині 09.11.2019 року, поблизу будівлі №22 по вул. Промисловій м.Вільногірськ, в стані бокового заносу, перетнувши зустрічну смугу руху, виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч відносно напрямку його руху, де правою боковою частиною здійснив наїзд на задню частину автомобіля марки «IVECO 3510», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що перебував у нерухомому стані за межами проїзної частини дороги вул. Промислової.
Після наїзду на автомобіль «IVECO 3510» водій ОСОБА_8 покинув місце пригоди.
Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.9. а), 12.4, 12.9. б) та 12.1. Правил дорожнього руху України, де зазначено:
п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 2.9.: «Водію забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;
п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;
п.12.9. «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - виїздом за межі проїзної частини дороги із послідуючим наїздом на транспортний засіб, що стояв.
Таким чином, невиконання водієм ОСОБА_8 вищезазначеного п.12.1. Правил Дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної закритої тупої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу в ділянці лівої скроневої кістки та лівої середньої черепної ямки, крововиливами під м`якими мозковими оболонками мозку та внутрішньомозковими крововиливами в ділянках лівої скроневої та лівої потиличної долей головного мозку, крововиливом в м`які покривні тканини голови в лівій скроневій ділянці, забійною раною верхньої губи в ділянці правого кута роту, ділянкою зсаднення шкіри обличчя; закритої тупої травми грудної клітини з переломами 1,2,3,4,5,6,7,8-го ребер справа по середньопідпахвовій лінії та 1,2,3,4,5,6-го ребер зліва по середньопідпахвовій лінії, скупченням рідкої крові та згортків крові в обох плевральних порожнинах.
Зазначені тілесні ушкодження у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з причиною смерті ОСОБА_9 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 21.20 годині на передньому пасажирському місці автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу будівлі № 22 по вул. Промисловій м. Вільногірськ Дніпропетровської області.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи захисника щодо неповноти судового розгляду колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується:

- показами потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , з яких вбачається, що на місці ДТП вони бачили пошкоджений автомобіль обвинуваченого, в якому перебувала ОСОБА_9 ;
- показами свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні повідомив, що на початку листопада 2019 року о 20.30 годин - 20.40 годин він побачив автомобіль Опель, який зіткнувся з автомобілем Івеко правим пасажирським боком, а автомобіль Івеко від удару покотився вниз. Також на передньому сидінні машини бачив жінку без ознак життя;
- показами свідка ОСОБА_19 , який підтвердив, що автомобіль «Опель» врізався в його автомобіль, в машині була пасажирка - жінка на передньому сидінні. Аварія трапилася поза межами дороги, його машина стояла в 8-10 м від проїзної частини. Також його машина змінила положення внаслідок потужного удару- здвинулася на 1,5- 2 м. Машина ОСОБА_8 була приблизно в 3 м від його машини.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.11.2019 року зі схемою та таблицею зображень до нього (а.п.3-30 т.2);
- протоколом додаткового огляду від 14.11.2019 року зі схемою та таблицею зображень до нього (а.п.109-118 т.2);
- висновком КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР від 13.11.2019 року (а.п.76 т.2);
- листом КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР № 2136 від 27.11.2019 р. (а.п.77 т.2);
- актом медичного огляду КП «Вільногірська ЦМЛ» ДОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 108 (а.п.227 т.2), висновком КП «Вільногірська ЦМЛ» ДОР (а.п.228 т.2), результатом токсикологічного дослідження КП «Вільногірська ЦМЛ» ДОР №148 (а.п.225 т.2), відповідно до яких ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- висновком судово-медичної експертизи № 173-Е від 27.11.2019 р. та актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 173 від 27.11.2019 р., відповідно до яких у ОСОБА_9 виявлені у сукупності тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, стосовно живих осіб, у вигляді сумісної закритої тупої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу в ділянці лівої скроневої кістки та лівої середньої черепної ямки, крововиливами під м`якими мозковими оболонками мозку та внутрішньомозковими крововиливами в ділянках лівої скроневої та лівої потиличної долей головного мозку, крововиливом в м`які покривні тканини голови в лівій скроневій ділянці, забійною раною верхньої губи в ділянці правого кута роту, ділянкою зсаднення шкіри обличчя; закритої тупої травми грудної клітини з переломами 1,2,3,4,5,6,7,8-го ребер справа по середньопідпахвовій лінії та 1,2,3,4,5,6-го ребер зліва по середньопідпахвовій лінії, скупченням рідкої крові та згортків крові в обох плевральних порожнинах, є прижиттєвою, могла утворитися одномоментно або за короткий проміжок часу до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), не виключено, за умов ДТП, знаходяться у прямому причинному зв`язку з причиною смерті. Виявлені тілесні ушкодження є характерними для пасажира легкового автомобіля, не виключено марки «Опель Вектра». Етиловий алкоголь виявлений в крові трупу в концентрації 2,67 проміле, що відповідає стану сильного ступеня алкогольного сп`яніння стосовно живих осіб. Смерть ОСОБА_9 могла настати 09 листопада 2019 року близько 21.00-22.00 год. (а.п.100-102, 97-99 т.2).
Судовий експерт ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснив, що тілесні ушкодження у потерпілої вірогідніше за все утворилися внаслідок травми в салоні автомобіля. Травмуючими чинниками у даному випадку могли бути будь-які виступаючі предмети салону автомобіля. Визначити, які саме частини автомобіля це були, неможливо, це могла бути будь-яка частина салону автомобіля. Тілесні ушкодження у потерпілої утворилися одномоментно або за короткий проміжок часу, і на його думку, не має значення, чи була пристебнута потерпіла паском безпеки чи ні;
- висновками судово-медичної експертизи № 385е від 24.12.2019 р. та № 3857е від 24.12.2029 р., відповідно до яких у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища. Відповідно до відповіді на запит з КП «Обласний медичній психіатричний центр з лікування залежності зі стаціонаром» ДОР» було проведено дослідження крові на наявність алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 (14.11.2019 року результат №12793) - алкоголь в крові 1,88%, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а.п.103-108, 189-190 т.2);
- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 5404-19 від 04.12.2019 року (а.п.129-140 т.2);
- висновком експертизи технічного стану транспортного засобу №5403-19 від 02.12.2019 року, з якого слідує, що на момент огляду автомобіля «OPEL VECTRA» н/з НОМЕР_1 , робоча гальмівна система, рульове керування, передня та задня підвіски автомобіля перебували в працездатному стані (а.п.141-150 т.2);
- висновком експерта за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи №5588/5589-19 від 18.12.2019 року, з якого слідує, що швидкість руху автомобіля «OPEL VECTRA», яка відповідала витратам кінетичної енергії на переміщення в стані бокового заносу, утворенню деформацій бокової частини (порогу) та переміщенню автомобіля «IVECO» після наїзду, складала не менше 73-76 км/год. В заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «OPEL VECTRA» ОСОБА_8 , здійснюючи рух в темну пору доби в межах населеного пункту, у відповідності до вимог п.12.2 Правил дорожнього руху України, повинен був вибирати швидкісний режим відповідно до умов видимості дороги, але не більше дозволеної вимогами п.12.4, п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України швидкості 50 км/год, щоб при русі по заокругленню проїзної частини мати змогу постійно контролювати напрямок і траєкторію руху в межах вибраної смуги руху, що регламентовано вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля «OPEL VECTRA» ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти ДТП при виконанні ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці дії водія автомобіля «OPEL VECTRA» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.12.1, п.12.4, п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а дії, що не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.п.173-182 т.2);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2019 року з таблицею зображень до нього (а.п.184-188 т.2);
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілого та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Доводи захисника про те, що у кримінальному провадженні відсутні докази перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння саме на час ДТП, а також, що свідки заперечували наявність у обвинуваченого ознак алкогольного сп`яніння на місці ДТП є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 в той же день, коли було здійснено ДТП, було направлено на огляд до Вільногірської ЦМЛ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.п.226 т.2) та відповідно до акту такого огляду № 108 від 09.11.2019 року, у ОСОБА_8 було відібрано кров 09.11.2019 року о 23.27 год., за результатами лабораторного дослідження від 14.11.2019 р. №12793, вміст алкоголю у ОСОБА_8 склав 1,88 проміле (КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР) (а.п.227 т.2), що підтверджується оригіналом вказаного лабораторного тесту (а.п.66 т.3), також відповідно до висновку КП «Вільногірська ЦМЛ» ДОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №108 від 09.11.2019 року - ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.п.228 т.2), окрім того, відповідно до висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.11.2019 року слідує, що станом на 08.05 год. 10.11.2019 року ОСОБА_8 перебував в стані сп`яніння (а.п.76 т.2).
Твердження захисника про те, що обстеження ОСОБА_8 у Вільногірській ЦМЛ ДОР відбувалось із суттєвим порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, а також, що акт медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння та висновок КП «Вільногірська ЦМЛ» ДОР складено до направлення ОСОБА_8 на медогляд та до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, що свідчить про фальсифікацію даних досудового розслідування та недопустимість отриманих обвинуваченням доказів є безпідставним з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 8 Розділу І Інструкції, в разі вчинення ДТП, внаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Згідно з пунктами 10, 13, 14 розділу ІІІ Інструкції зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів у закладі охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.
З матеріалів провадження вбачається, що 09.11.2019 року ОСОБА_8 відповідно до п. 8 Розділу І Інструкції, був доставлений до Вільногірської ЦМЛ, де у відповідності до вимог зазначеної Інструкції було здійснено забір крові з метою виявлення у нього стану алкогольного сп`яніння (а.п. 227 т.2).
Згідно із листом Вільногірської ЦМЛ від 14.11.2019 року дослідження на наявність алкоголю у крові обвинуваченого виконувалось на базі КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР (а.п.74 т.2).
Відповідно до листа КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР від 13.12.2019 року, біологічне середовище (кров) ОСОБА_8 було доставлено в КП ОМПЦЛЗ ДОР 14.11.2019 року. Згідно із супровідними документами кров було відібрано 09.11.2019 року о 23.27 год., за результатами лабораторних досліджень від 14.11.2019 р. №12793, вміст алкоголю в крові ОСОБА_8 склав 1,88 проміле (а.п.75 т.2).
Відповідно до висновку експерта № 3857е від 24.12.2019 року (а.п.190 т.2), алкоголь в крові ОСОБА_8 , за результатами лабораторного дослідження від 14.11.2019 р. №12793, склав 1,88 проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Таким чином, відібрання біологічних зразків у ОСОБА_8 було здійснено відповідно до вимог п. 8 розділу І та п. 14 розділу ІІІ Інструкції, оскільки положеннями цієї Інструкції передбачено, що у разі ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у вищезазначених закладах охорони здоров`я, що й було виконано, а тому не вказує на порушення, що мали місце до початку досудового розслідування, відповідні результати щодо стану сп`яніння були підтверджені КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР, у зв`язку з чим, стан алкогольного спяніння підтверджується висновками КП «Вільногірська ЦМЛ» ДОР та КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 року (справа № 720/751/18), від 03.10.2019 року (справа № 156/382/17).
Доводи захисника щодо відсутності включення Вільногірської ЦМЛ ДОР до відповідного переліку, не проходження лікарем тематичного удосконалення, відсутність вимірювальної техніки та обладнання спростовуються долученим до матеріалів провадження Наказом КП «Вільногірська ЦМЛ» ДОР № 36-ОД від 28.02.2017 року, виданим на підставі Наказу ДОЗ ДОДА Про проведення медичних оглядів з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.02.2017 року № 199/0/197-17 (а.п.51 т.3), та відповідно до якого лікар ОСОБА_20 пройшла навчання по проведенню медичних оглядів щодо встановлення стану сп`яніння, а тому належним чином завірена копія Наказу № 36-ОД від 28.02.2017 року спростовує надане до суду повідомлення щодо відсутності цих відомостей (а.п.65 т.3). Також КП «Вільногірською ЦМЛ» ДОР надана документація щодо засобу вимірювальної техніки - газоаналізатор Alkotest 6510 зав. № ARAK-0409 (а.п.54-59 т.3).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд у вироку послався на пояснення ОСОБА_8 , зазначені в акті його медичного огляду на стан сп`яніння, про те, що зі слів обстежуваного, він 09.11.2019 року близько 12 години випив 300 мл горілки, однак такі твердження суду є протиправними та незаконними, оскільки суперечать ч.4 ст.95 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, адже судом було встановлено, що ОСОБА_8 у встановленому порядку був обстежений лікарем ОСОБА_20 09.11.2019 р. на стан сп`яніння у Вільногірський ЦМЛ, результати такого обстеження було викладено в акті медичного огляду від 09.11.2019 року, також у вказаному акті лікарем ОСОБА_20 викладено відомості щодо випитої ОСОБА_8 горілки, які стали відомі зі слів обстежуваного, тобто суд у вироку фактично послався на письмовий доказ, складений лікарем ОСОБА_20 .
Твердження захисника про те, що обвинувачений в судовому засіданні під час огляду акту медичного огляду заявив, що підпис в акті про ознайомлення з його змістом, зроблено не ним, а також заперечив те, що надавав будь-які пояснення лікарю під час медичного огляду, оскільки погано себе почував внаслідок отриманих під час ДТП травм, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відомості в акті зазначені лікарем ОСОБА_20 , на спростування вказаних обставин клопотання по допит ОСОБА_20 не заявлялось, а тому посилання лікаря у акті огляду на встановлені нею обставини відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 року (справа № 564/590/17).
Посилання захисника на те, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту про витребування певних документів з КП «Обласний клінічний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром», про проведення експертизи з метою підтвердити або спростувати твердження обвинуваченого про втрату ним свідомості, що стало причиною ДТП, про призначення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції було розглянуто вказані клопотання відповідно до вимог ст.350 КПК України, про що було постановлено відповідні ухвали з належним їх обгрунтуванням та вмотивуванням (а.п. 24-26, 131-134 т.3), а тому у суду апеляційної інстанції відсутні сумніви щодо їх законності, оскільки вказані ухвали відповідають вимогам, передбаченим ч.1 ст.370, ст.372 КПК України.
Окрім того, на спростування доводів сторони захисту щодо перебування обвинуваченого у несвідомому стані на час події ДТП, суд першої інстанції у вироку обгрунтовано послався на покази самого обвинуваченого, який зазначав, що він дістався додому у супроводі ОСОБА_13 , самостійно рухався по квартирі, роздягнувся та ліг спати, і прокинувся лише після приходу працівників поліції та дружини ОСОБА_14 , а також на покази ОСОБА_14 , яка є медичним працівником за фахом, та яка повідомила, що стан здоров`я чоловіка в неї занепокоєння не викликав, він спав, відчувався легкий запах алкоголю.
Також судом було встановлено, що при проходженні медичного огляду ОСОБА_8 скарг на втрату свідомості не виказував (а.п.85-90, 227 т.2), при цьому обгрунтовано зазначив у вироку, що факт захворювання обвинуваченого на гіпертонічну хворобу та перенесення гіпертонічного кризу за декілька днів до події ДТП не може слугувати достатньою підставою для висновку щодо можливості втрати свідомості обвинуваченим на момент події ДТП, з чим погоджується колегія суддів, оскільки в довідці № 158 (а.п.91 т.2) відсутні дані про призначене лікування.
Доводи захисника про те, що питання щодо того, чи були б отримані ОСОБА_9 в момент ДТП травми у тому об`ємі та обсязі, що призвели до її смерті за умови дотримання нею вимог пп. б) п. 5.2. ПДР та чи залишилась вона живою, не вирішувалось взагалі, при цьому суд, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення зазначеної вище експертизи, послався на пояснення експерта ОСОБА_10 , які він надавав усно під час допиту в судовому засіданні, та під час яких він висловив своє припущення, оскільки таке питання на розгляд експерту не ставилось не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні такого клопотання, обгрунтовано послався на те, що питання щодо виконання потерпілою вимог пп.б п. 5.2. ПДР не потребує спеціальних знань і підлягає встановленню в судовому засіданні шляхом дослідження письмових доказів та показів свідків, які були очевидцями події ДТП (а.п. 131-134 т.3), з чим погоджується колегія суддів.
Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 173-Е від 27.11.2019 р. та акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 173 від 27.11.2019 р. у ОСОБА_9 виявлені у сукупності тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, стосовно живих осіб, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з причиною смерті. Виявлені тілесні ушкодження є характерними для пасажира легкового автомобіля (а.п.100-102, 97-99 т.2).
Відповідно до ч.1 ст.356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.
В судовому засіданні суду першої інстанції було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_10 , якому було поставлено питання щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої, можливості їх отримання нею у разі виконання вимог пп. б п. 5.2. ПДР, тобто якби вона була пристебнутою ременем безпеки, та який зазначив, що тілесні ушкодження у потерпілої утворилися одномоментно або за короткий проміжок часу, і на його думку, не має значення, чи була пристебнута потерпіла паском безпеки чи ні.
Також слід зазначити, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи №5588/5589-19 від 18.12.2019 року, в заданій дорожній обстановці дії водія автомобіля «OPEL VECTRA» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.12.1, п.12.4, п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України, при цьому порушення ОСОБА_8 вимог п.12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - виїздом за межі проїзної частини дороги із послідуючим наїздом на транспортний засіб, що стояв (а.п.173-182 т.2).
Таким чином, не вирішення питання щодо ймовірного порушення потерпілою вимог пп. б п. 5.2. ПДР не може бути підставою для скасування вироку, оскільки за вказаним висновком експерта ДТП трапилось у зв`язку із порушенням ОСОБА_8 вимог п.12.1. Правил дорожнього руху України.
Окрім того, відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу №5403-19 від 02.12.2019 року, на момент огляду автомобіля «OPEL VECTRA» н/з НОМЕР_1 , робоча гальмівна система, рульове керування, передня та задня підвіски автомобіля перебували в працездатному стані (а.п.173-182 т.2), що також узгоджується із протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2019 року з таблицею зображень до нього, відповідно до якого при проїзді автомобіля через вибоїну на проїзній частині дороги вул.Промислова м.Вільногірська, він залишається керованим, не рухається у стані заносу, водій не втрачає контролю за керуванням автомобілем (а.п.184-188 т.2).
Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 було затримано 09.11.2019 року о 23.20 годин, протокол про його затримання було складено лише 10.11.2019 року о 14.10 годин, а право на захист ОСОБА_8 було роз`яснене лише 10.11.2019 року о 16.30 годин під час оголошення про підозру, хоча за твердженнями обвинуваченого, він наполягав на допуску захисника до нього з моменту його затримання працівниками Вільногірьского ВП, при цьому, з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 до роз`яснення йому права на захист, за участю обвинуваченого було проведено низку процесуальних дій за ініціативою обвинувачення, в тому числі проведено медичний огляд в різних медичних закладах Дніпропетровської області не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.
Частиною 4 ст. 208 КПК визначено, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірки обґрунтованості затримання та інших процесуальних прав.
Частиною 4 статті 213 КПК передбачено, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.
Статтею 52 КПК передбачено, що участь захисника є обов`язковою у всіх процесуальних діях щодо особливо тяжких злочинів.
Як вбачається з матеріалів провадження, початок досудового розслідування щодо ОСОБА_8 здійснювався за ч. 2 ст. 286 КК України, яка не передбачає обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, оскільки це кримінальне правопорушення не відноситься до категорії особливо тяжких.
Відповідно до протоколу затримання від 10.11.2019 року (а.п.63-64 т.2), ОСОБА_8 жодних зауважень не висловив, захисника не вимагав, а після затримання обвинуваченого захисник був залучений невідкладно (а.п.60 т.2), а тому суд апеляційної інстанції вважає, що жодних порушень норм процесуального закону, під час затримання ОСОБА_8 та проведення його медичного огляду відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, яка не вимагає участі захисника при проведенні медичного огляду, не було допущено, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 04.03.2021 року, справа № 742/3853/19.
Отже, суд дійшов висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеності вини у його вчиненні.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги захисника в цій частині.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, та яке вчинив з необережності; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, 2005 року народження, перебуває на обліку у медичній установі у зв`язку з наявністю хронічного захворювання, наслідки травми, отриманої під час ДТП, а також досудову доповідь; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Крім того, судом було враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення або обмеження волі, однак санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі, підстав для застосування ст.ст. 75, 69 КК України судом не встановлено, оскільки є обставина, що обтяжує покарання та відсутні обставини, що його пом`якшують.
Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню доньку, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є умисним, а також, що відповідно до висновку органу пробації виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення або обмеження волі не можуть бути взяті до уваги, оскільки апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вказані обставини належним чином враховані поряд із іншими обставинами, в тому числі й з наявністю обставини, що обтяжує покарання.
Посилання захисника на те, що обвинувачений має на утриманні престарілих батьків, перебуває у шлюбі і має сталі сімейні зв`язки не є обставинами, які можуть знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, окрім того, встановлено обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані захисником обставини не можуть бути підставами для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, оскільки, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його наслідки, а також наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Інших обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення захисником не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року залишити без задоволення.
Вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4