№698/272/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2021 року м.Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000049 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Широкий Луг, Тячівського району, Закарпатської області, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, маючої п`ятьох малолітніх дітей, зареєстрованої АДРЕСА_1 , проживаючої АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
в с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
10.02.2018 близько 18 години ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання, а саме в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з своїм співмешканцем ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході сварки та під час конфлікту, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій умисел, направлений на нанесення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, схопила ніж який знаходився на столі та тримаючи його у правій руці, нанесла останньому один удар в область лівої грудної порожнини, чим спричинила ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення лівої грудної порожнини з ушкодженням легені, та які згідно висновку судово-медичного експерта №05-9-02/51 від 12.02.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_8 .
Дії ОСОБА_6 які виразилися в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 121 КК України.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показів обвинуваченої та ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні доказах, які суд вважає належними, допустимими та переконливими у скоєнні ОСОБА_6 інкримінованого їй злочину.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у скоєному злочині визнала частково і зазначила, що 10 лютого 2018 року проживала з ОСОБА_8 та поїхали в с. Вельбівець, потім повернулися за місцем проживання в с. Єрки, з ними приїхали знайомі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з якими вживали алкогольні напої. Кобець з ОСОБА_11 пішли відпочивати, а вона лишилася з ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і з ним у неї виникла сварка під час якої ОСОБА_13 почав її бити. На шум вийшов ОСОБА_11 і сказав йому заспокоїтись. Через деякий час ОСОБА_13 знову почав скандалити і почав її бити руками по голові та бив ногами, викручував їй руки, потім звалив її на кухонний вуголок та почав душити за шию. Взяв до рук шило, довжиною 2-3 см і ним почав їй погрожувати на що вона зі столу схопила кухонний ніж і ним нанесла один удар в тулуб ОСОБА_12 і він її відпустив та впав на підлогу. Вона викликала швидку допомогу та поліцію.
Визнає що заподіяла смерть людині, але не погоджується з кваліфікацією її дій, вважає що вона оборонялася.
Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_6 своєї вини, а саме у заподіянні смерті потерпілого та незгоди з кваліфікацією її дій за ч. 2 ст. 121 КК України, суд вважає що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, повністю стверджується наступними, зібраними в ході досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченої, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):
протокол огляду місця події від 10.02.2018 року, згідно якого було оглянуто місце скоєння злочину, вилучено ніж зі слідами бурого кольору, сліди пальців рук, пара кросівок з слідами бурого кольору, змиви плям бурого кольору, жіноча куртка зі слідами бурого кольору, оглянуто труп, вилучено мікронакладення з рук, зрізи нігтів, дактилокарта пальців рук трупа, пошкоджений светр, змиви плям бурого кольору, зрізи нігтів у ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 185-187);
фототаблиця до протоколу огляду місця події від 10.02.2018 року, на якій зображено місце виявлення трупа, положення трупа, наявні на тілі трупа ушкодження, знайдений одяг та плями бурого кольору на речах і предметах, ніж, сліди пальців рук (Т.1, а.с. 188-200);
висновок експерта №05-9-02/51 від 12.02.2018 року, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_8 є гостра крововтрата внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної порожнини з ушкодженням легені. Виходячи з вираженості трупних явищ, смерть настала більше двох діб до дослідження трупа в морзі.
При судово-медичній експертизі трупа виявлене проникаюче поранення лівої грудної порожнини з ушкодженням легені, що спричинене дією плоского колюче-ріжучого знаряддя та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт в кількості 2,59 проміле, що відносно живих осіб відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння. (Т. 1, а.с. 201-203);
протокол проведення слідчого експерименту від 11.02.2018 року за участю обвинуваченої ОСОБА_6 в ході якого остання вказала місце скоєння злочину, механізм нанесення тілесного ушкодження ножем потерпілому (Т.1, а.с. 204-205);
В матеріалах кримінального провадження міститься диск з відеозаписом слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 11.02.2018 року (Т.1, а.с. 206) який у судовому засіданні не досліджувався відповідно до вимог ст. 349 КПК України, за клопотання учасників судового розгляду;
висновок експерта №05-9-02/51-5 від 05.04.2018 року, яким встановлено, що ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_8 могли утворитися за обставин вказаних ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту за її участі від 11.02.2018 року. (Т.1, а.с. 232-233);
Згідно висновку експерта №1/499 від 26.02.2018 року сліди пальців рук вилучені з місця події в будинку на посуді придатні для ідентифікації і залишені обвинуваченою ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 207-215);
Також судом досліджено висновок експерта №05-5-06/45 від 05.03.2018 року, згідно якого кров виявлена на фрагменті простирадла з будинку та вилучена при ОМП може походити за рахунок крові потерпілого ОСОБА_8 , даних про походження крові від ОСОБА_6 не отримано. (Т.1, а.с. 216-217);
висновок експерта №05-5-06/46 від 09.03.2018 року, згідно якого кров виявлена в піднігтьовому вмісті потерпілого та в піднігтьовому вмісті обвинуваченої ОСОБА_6 могла походити за рахунок крові потерпілого ОСОБА_8 , даних про можливість походження крові від обвинуваченої ОСОБА_6 не отримано (Т.1, а.с. 218-220);
висновок експерта № 05-5-06/47 від 14.03.2018 року, відповідно до якого, на вилученому в будинку одязі ( куртці, кросівках, джинсах, светрі) виявлена кров людини, яка може походити за рахунок крові потерпілого ОСОБА_8 даних про можливість походження крові від обвинуваченої ОСОБА_6 не отримано (Т.1, а.с. 221-223);
висновок експерта № 05-5-06/61 від 30.03.2018 року, відповідно до якого, на вилученому при ОМП кухонному ножі на клинку виявлена кров людини походження якої за рахунок крові потерпілого ОСОБА_8 не виключається, даних про можливість походження крові від обвинуваченої ОСОБА_6 не отримано. (Т.1, а.с. 224-225);
висновок експерта № 05-1-08/74 від 23.03.2018 року, відповідно до якого, на вилученому при ОМП кухонному ножі на руків`ї виявлено сліди крові людини походження якої за рахунок крові потерпілого ОСОБА_8 не виключається, домішка крові обвинуваченої ОСОБА_6 не виключається. (Т.1, а.с. 226-227);
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №85 від 28.02.2018 року обвинувачена ОСОБА_6 як на момент скоєння злочину так і на час проведення експертизи будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом психіки не страждала і не страждає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (Т.1, а.с. 229-231);
протоколом огляду трупа від 12.02.2018 року, яким оглянуто труп ОСОБА_8 , зафіксовано виявлені тілесні ушкодження та ушкодження виявлені на одязі. (Т.1, а.с. 240-242);
постановою про визнання предметів речовими доказами від 12.02.2018 року, згідно якої одяг трупа, а саме : светр сірий з слідами речовини бурого кольору, футболку з коротким рукавом в синьо-сіру смужку зі слідами речовини бурого кольору, спортивні штани сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, труси чорного кольору, шкарпетки чорно-сірого кольору визнано речовими доказами у даній справі. (Т.1, а.с. 243);
протоколом огляду предметів від 15.02.2018 року, яким оглянуто предмети вилучені під час ОМП від 10.02.2018 року. (Т.1, а.с. 245-246);
постановою про визнання предметів речовими доказами від 15.02.2018 року, згідно якої шість слідів папілярних візерунків, ніж, одну пару кросівок, змив речовини бурого кольору з порогового покриття, жіночу куртку, мікронакладення з долонь трупа ОСОБА_8 , зрізи нігтів з пальців рук трупа ОСОБА_8 , зразки волосся з п`яти ділянок голови трупа ОСОБА_8 , змиви з рук ОСОБА_6 , зрізи нігтів ОСОБА_6 , светр чорного кольору, джинси темно-синього кольору- визнано речовими доказами у даній справі. (Т.1, а.с. 247-248)
Вищевказані докази відкриті учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України.
Будь-яких інших доказів сторонами не надавалося. Зокрема сторона захисту не надала будь-яких доказів, які б спростовували докази сторони обвинувачення та не заперечувала проти їх використання в процесі змагальності.
За таких обставин суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом і зазначає, що часткове визнання своєї вини та покази надані обвинуваченою у судовому засіданні суд оцінює критично та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки вони суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам. Зокрема, твердження ОСОБА_6 , що ОСОБА_8 в ході сварки викручував їй руки, погрожував вбивством, намагався вдарити шилом і у відповідь на це з метою самозахисту нею був нанесений один удар кухонним ножем, суд оцінює критично, оскільки суду не надано жодних доказів, які б свідчили про безпосередню загрозу життю чи здоров`ю обвинуваченої в ході виниклого конфлікту, зазначення обвинуваченою, що потерпілий їй погрожував шилом в ході як досудового розслідування так і під час судового розгляду не знайшло свого об`єктивного підтвердження, оскільки про цей факт обвинувачена повідомила лише суду під час допиту, зазначене шило в ході досудового розслідування не виявлялось, в ході слідчого експерименту обвинуваченою на його наявність не вказувалось, на думку суду обвинувачена хоч і є жінкою проте мала б усвідомлювати, що перед нею не озброєна особа, яка перебувавала в стані сильного алкогольного сп`яніння і наносячи удар кухонним ножем в грудну клітину потерпілого мала б передбачати що може спричинити як тяжке тілесне ушкодження так і смерть останнього, а тому такий захист явно не відповідає небезпечності посягання, а тому на думку суду дії обвинуваченої кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 121 КК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.
Кваліфікуючи дії обвинуваченої та досліджуючи умисел останньої суд враховує, що тілесне ушкодження потерпілому нею нанесено в ході свари та бійки, з метою припинення дій потерпілого, знаряддям заздалегідь не пристосованим для цього, обвинуваченою нанесено один удар по тулубу в область плеча, після чого остання намагалася надати допомогу потерпілому, повідомила про подію свідків, які були в іншій кімнаті, викликала швидку допомогу та поліцію, більше ударів не наносила, тобто на думку суду умислу на вбивство остання не мала, що узгоджується з п. 22 постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення відповідного покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;
відношення обвинуваченої до вчиненого (відсутність щирого каяття);
ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів;
особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив (неприязні стосунки) і мету (заподіяння тяжкого тілесного ушкодження), спосіб (нанесення удару ножем), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (смерть особи);
суспільний інтерес - злочинні дії були направлені на нанесення тяжкого тілесного ушкодження і наслідок позбавлення особи життя;
особу обвинуваченої: яка частково визнала себе винною - у позбавленні життя потерпілого; раніше не судима; за місцем проживання характеризується негативно (згідно довідки-характеристики з Єрківської селищної ради Катеринопільського району від 11.02.2018 року, непрацююча, не заміжня, зловживає спиртними напоями, має п`ять неповнолітніх дітей, проте їх вихованням та утриманням не займається, як наслідок діти вилучені у матері, злочин вчинила стосовно свого співмешканця, під наглядом лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №85 є осудною.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі. Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Адже, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов не заявлено.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченої.
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.02.2018 року, ОСОБА_6 затримано 10.02.2018 року та 11.02.2018 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.07.2018 року запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_6 змінено з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а ухвалою Черкаського районного суду від 25.02.2019 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який вичерпав свою дію.
Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, суд -
у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначити їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 , строк перебування під вартою з 10.02.2018 року по 19.07.2018 року включно.
Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_6 рахувати після набрання вироком законної сили та з моменту її затримання.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:
светр сірий з слідами речовини бурого кольору, футболку з коротким рукавом в синьо-сіру смужку зі слідами речовини бурого кольору, спортивні штани сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, труси чорного кольору, шкарпетки чорно-сірого кольору, шість слідів папілярних візерунків, ніж, одну пару кросівок, змив речовини бурого кольору з порогового покриття, жіночу куртку, мікронакладення з долонь трупа ОСОБА_8 , зрізи нігтів з пальців рук трупа ОСОБА_8 , зразки волосся з п`яти ділянок голови трупа ОСОБА_8 , змиви з рук ОСОБА_6 , зрізи нігтів ОСОБА_6 , светр чорного кольору, джинси темно-синього кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області знищити.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у сумі 1144 грн. 00 коп.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3