Постанова
Іменем України
25 березня 2021 року

м. Київ
справа № 658/623/18
провадження № 51-678 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
(у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року та вирок Херсонського апеляційного суду від 13 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000031 за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 травня 2012 року за ч. 3 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року ОСОБА_8 засуджено за:
- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком Херсонського апеляційного суду від 13 січня 2020 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_8 призначено покарання:
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
В решті вирок щодо ОСОБА_8 залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 23 грудня 2017 року приблизно о 22:30 год. біля будинку АДРЕСА_2 таємно, умисно, повторно викрав кришку водопровідного колодязя, вартістю 433,33 грн, чим завдав КВУ «Каховський водоканал» майнової шкоди на вказану суму.
Він же, 11 січня 2018 року, приблизно о 21:00 год., за попередньою змовою з ОСОБА_9 з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 проникли через вікно в житло потерпілого за адресою: АДРЕСА_3 , де із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, скоїли на ОСОБА_10 напад, під час якого заволоділи його майном та грошима на загальну суму 766 грн.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_8 не ґрунтується на матеріалах провадження, докази є суперечливими, оскільки ані потерпілий, ані свідки не змогли чітко вказати, що саме він вчинив напад на ОСОБА_10 , а винуватість у викрадені кришки водопровідного колодязя не доведена доказами. Також захисник вказує на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив безпосередньо усіх доказів у справі та не навів у своєму рішення належних мотивів на спростування доводів апеляційних скарг, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 у суді касаційної інстанції підтримав скаргу в повному обсязі, захисник ОСОБА_7 підтримав подану скаргу.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та просив залишити судові рішення без зміни.

Мотиви суду

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 438 КПК України, предметом перевірки суду касаційної інстанції можуть бути доводи, які узгоджуються з його процесуальними повноваженнями, тобто стосуються: істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність; невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі винного.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок, а виходить із обставин, установлених цими судами.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи захисника стосуються, по суті, неповноти судового розгляду у суді першої інстанції, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій та твердження щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог статті 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Натомість вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів знаходить обґрунтованими.

Місцевий суд оцінив усі докази в їх сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.

Зокрема, суд при постановленні вироку взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , який підтвердив обставини скоєного щодо нього злочину, пояснив, що саме ОСОБА_8 проник до його будинку через вікно, вдарив його ногами в живіт та вимагав віддати пенсію. Почувши, що приїхали працівники поліції, засуджений побіг у кімнату, де його було затримано на місці вчинення злочину. Згідно протоколу огляду місця події житла потерпілого, було виявлено розбите вікно у веранді, а також перебування засуджених у приміщенні будинку, а згідно протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками потерпілий упізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, які проникли до його помешкання та вчинили проти нього протиправні дії. В судовому засіданні потерпілий підтвердив, що саме ці особи вчинили щодо нього злочин. Згідно висновку експерта, потерпілому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, можливо, як від удару тупим предметом, так і від співударяння з тупим предметом, що підтверджує його показання про те, що засуджений вдарив його ногами коли влазив у вікно. Суд першої інстанції розглянув версію сторони захисту щодо інсценування потерпілим злочину та дійшов висновку про те, що така версія не узгоджується із дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку, кваліфікація дій за ч. 3 ст. 187 КК України відповідає встановленим судом обставинам справи.

Твердження захисника про те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, не доведена жодними доказами, також є безпідставним.

Так, винуватість засудженого за цим епізодом підтверджується, зокрема, показаннями самого засудженого, який добровільно видав працівникам поліції розбиту кришку каналізаційного колодязя та пояснив, де і за яких обставин він її викрав. Свідок ОСОБА_11 за характерними ознаками упізнав зазначену кришку як таку, що належить КВУ «Каховський водоканал». Суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України надав відповідну оцінку усім доказам та дійшов висновку, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують винуватість ОСОБА_8 .

З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції, який належним чином розглянув доводи апеляційних скарг, що є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, та у своєму вироку надав їм відповідну оцінку, з якою у свою чергу погоджується і суд касаційної інстанції. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України, є законним та обґрунтованим.

Посилання захисника у касаційній скарзі на невиконання апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК України через те, що в суді не було допитано свідків та потерпілого, не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з приписами зазначеної норми закону суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень розглянув доводи апеляційних скарг, за результатами перегляду вироку апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій статтею 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року та вирок Херсонського апеляційного суду від 13 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3