КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

16 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000230 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогозів, Бориспільського району, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Близько 10 години 00 хвилин 01.10.2020 ОСОБА_5 , проходив біля продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в будинку АДРЕСА_2 . У цей час на столику під накриттям який слугує місцем для відпочинку громадян та який розміщений на прилеглій території продуктового магазину «Престиж», ОСОБА_5 помітив гаманець чорного кольору, який належав ОСОБА_7 .. В цей час у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, що його дії носять незаконний та протиправний характер, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі столу гаманець в якому містилися готівкові грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень та поклав до кишені на своєму одязі. Після чого ОСОБА_5 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення (проступку) зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року змінити та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що не погоджується з вироком суду, оскільки вважає його занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зокрема, як вказує апелянт, у даному випадку характеризуючою обставиною вчиненого ним правопорушення є обставина вибуття гаманця з володіння потерпілого ОСОБА_7 , виходячи з того, що як було встановлено під час досудового розслідування, потерпілий загубив гаманець, а тому він, ОСОБА_5 , був переконаний, що на гаманець поширюється правовий режим знахідки, оскільки біля гаманця нікого не було і ніхто не намагався довгий час повернути контроль над ним.

Однак, суд першої інстанції не врахував того, що він, ОСОБА_5 вчинив даний кримінальний проступок через невірне тлумачення своїх дій, тобто не врахував суб`єктивної сторони його діяння, а тому виніс занадто суворий вирок, який підлягає зміні.

Крім того, апелянт зазначає про те, що при призначенні йому покарання, судом першої інстанції не враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння слідству в розкритті злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також апелянт звертає увагу на обставини, що характеризують його особу, зокрема те, що він є пенсіонером, має дохід лише у вигляді пенсії, а також проблеми зі здоров`ям, а саме проблеми з опорно-руховим апаратом, у зв`язку з чим пересувається за допомогою палиці та постійно приймає ліки, а тому призначене покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є для нього занадто суворим.

З урахуванням усіх вищенаведених обставин обвинувачений вважає, що суд мав можливість та законні підстави, відповідно до ст. 69 КК України, призначити йому менш суворе покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 185 цього Кодексу, і що достатнім у даному випадку було б покарання у вигляді штрафу, в розмірі мінімальної межі, визначеної ч. 2 ст. 53 КК України.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але подав до суду апеляційної інстанції письмове клопотання, в якому, повідомивши про причини своєї неявки, просить розглянути подану ним апеляційну скаргу за його відсутності та задовольнити її, що не є перешкодою для розгляду судової справи без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України.

Порушень при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального проступку у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно положень ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного йому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував, що вчинене обвинуваченим, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є кримінальним проступком. Згідно медичних довідок обвинувачений на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, буде покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, як за своїм видом, так і розміром, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та особі винного.
Підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., за своїм видом чи розміром, є явно несправедливим через суворість, колегія суддів не вбачає, оскільки, як прямо передбачено ч. 2 ст. 65 цього Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, відповідно до положень, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Більш того, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого мінімальний розмір штрафу, передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України становить 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а підстав для призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією вказаної вище норми закону колегія суддів не вбачає, оскільки для цього відсутні підстави, передбачені ст. 69 КК України, а саме наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та з урахуванням особи винного істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на вищенаведене, призначене ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., яке за своїм видом та розміром є мінімальним покаранням, яке могло бути йому призначене, відповідно до санкції ч. 1 ст. 185 КК України, слід визнати таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому, на думку колегія суддів, воно буде сприяти досягненню його мети, яка визначена положеннями ст. 50 цього Кодексу та служити стримуючим фактором для попередження нових злочинів.
У зв`язку з цим, доводи, на які обвинувачений посилається у своїй скарзі, не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни вироку та пом`якшення призначеного йому покарання, оскільки для цього відсутні будь-які, передбачені законом підстави.
За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року щодо нього, колегія суддів вважає необхідним залишити вказаний вирок суду без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 359/8222/20

Номер провадження : 11-кп/824/403/2021

Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1