Номер провадження: 11-сс/813/81/21
Номер справи місцевого суду: 495/7450/20 1-кс/495/2372/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2020 року, якою відмовлено в накладенні арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001701 від 07.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,-

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001701 від 07.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що слідчим не наведено у клопотанні передбачених законом підстав для накладення арешту на майно, а також не доведено, що власник майна, на яке слідчий просить накласти арешт, ухиляється від проведення необхідних експертиз, намагається здійснити відчуження належного йому майна, або іншим чином буде заважати проведенню експертиз.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду місця події. Зазначає, що вилучене майно було визнано постановою слідчого речовими доказами, крім того існує необхідність проведення експертиз в рамках кримінального провадження. Також вказує, що 08.12.2020 року власнику майна ОСОБА_8 повідомлено про підозру в рамках даного провадження та обрано запобіжний захід.
Учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явились, про причину неявки не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового провадження та згідно з положеннями ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію судового засідання.
Дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України один із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Процедура вирішення питання про накладення арешту на майно визначена ст. 171 КПК України.
Кримінальний процесуальний Кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Таким чином, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, орган досудового розслідування та прокурор повинні неухильно дотримуватися визначених законом вимог.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно.
Як зазначено у клопотанні слідчого, в провадженні СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001701 від 07.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.
В рамках вищевказаного кримінального провадження проведено огляд місця події 07.12.2020 року з 15 год. 10 хв. по 16 год. 20 хв. за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57, дорога навпроти ПАО «Гемопласт», виявлено та вилучено майно, а саме: автомобіль марки «Богдан», моделі «DF25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, типу загальний вантажний загальний бортовий, номер шасі НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_8 ; гаманець чорного кольору з вмістом: свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 DF25 Богдан, посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_8 , паспорт НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 , страховий поліс на ТЗ № НОМЕР_6 , довідка про реєстрацію місця проживання, довідка з ЄДДР №5118-: посвідчення № НОМЕР_7 ОСОБА_9 , КПП на ім`я ОСОБА_8 , банківська картка Visa Gold НОМЕР_8 , Бонусна картка 33кв. м НОМЕР_9 , ключниця з одним ключем на ланцюжку, які запаковано до спец пакету №7078066.
Постановою слідчого від 08.12.2020 року зазначені предмети та транспортний засіб визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів провадження.
В клопотанні слідчого зазначено, що з метою забезпечення наявності в кримінальному провадженні шляхом арешту вилученого для створення збереженості тих об`єктів, які, на думку органу досудового розслідування мають статус речового доказу, збереження яких необхідне для запобігання змінам, знищенню та відчуженню. Також слідчий зазначив, що застосування арешту майна необхідне задля проведення щодо вказаного майна судових експертиз.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що слідчим не наведено жодного критерію речового доказу, зазначеного у ст. 98 КПК України, які б давали слідчому підстави визнавати вилучене майно речовими доказами у кримінальному провадженні. Разом з тим, слідчим не доведено, що власник майна ухиляється від проведення необхідних експертиз, намагається здійснити відчуження належного йому майна, або іншим чином буде заважати проведенню експертизи.
Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, апеляційний погоджується з такими висновками слідчого судді та зазначає, що мотивуючи необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя надав ґрунтовний аналіз фактичним обставинам кримінального провадження та дійшов правильного висновку про те, що прокурор не довів, що без накладення арешту на зазначене майно неможливо виконати завдання кримінального провадження.
Крім того, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими, оскільки тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, що здійснюють кримінальне провадження.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Під час апеляційного розгляду скарги прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури апеляційним судом не було встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді, а також порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до положень п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2020 року, якою відмовлено в накладенні арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001701 від 07.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4