ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 145/1769/20

1-кп/145/92/2021 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 31.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145, щодо обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє 08.08.2012 Тиврівським районним судом за ч.1 ст.152, ч.1 ст.309 КК України до 6 років позбавлення волі, 29.12.2017 звільненого у зв`язку із відбуттям покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 19.07.2020, близько 18:30 год., перебуваючи у веранді власного житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із своєю матір`ю - ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я останньої, наніс один удар долонею лівої руки в область правої щоки ОСОБА_6 , внаслідок чого остання впала на бетонну підлогу, а саме на праву сторону ребер грудної клітини. Після того ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ОСОБА_6 ще два удари кулаком правої руки в грудну клітину зліва, в область ребер, чим спричинив тілесні ушкодження, від яких остання ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в Тиврівської ЦРЛ.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.121 КК України визнав, розкаявся у вчиненому, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції.
ОСОБА_5 дав показання, що дійсно ввечері 19.07.2020 вдома посварився із своєю матір`ю ОСОБА_6 , та вдарив її лівою рукою у праву щоку. Мати впала на бетонну підлогу, після чого він ще двічі ударив її рукою в груди. Мати ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у лікарні. У вчиненому кається.

Суд вважає показання обвинуваченого є достовірними, правдивими, належними та допустимими, оскільки вони не спростовуються, а навпаки підтверджуються іншими доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за ч.2 ст.121 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного (раніше неодноразово судимий, негативно характеризується за місцем проживання), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечне діяння, щире каяття; обставини, які обтяжують відповідальність, до яких суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою, а тому вважає за необхідне застосувати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання - 8 (вісім) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 18 вересня 2020 року.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_7