Справа № 487/3983/19
Провадження № 1-кс/487/2600/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2021 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000140 від 30.05.2018 року, -
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000140 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 367, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України. Крім того, просив суд поновити йому процесуальний строк на подачу скарги як такий, що пропущений з поважних причин.
До судового засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, від його представника адвоката ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі, просить суд її задовольнити.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві до судового засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.
Дослвдивши матеріали скаргу, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з п.5 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Частиною першою статті 304 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
У скарзі ОСОБА_3 порушує питання про поновлення строку на оскарження постанови про відмову у визнанні потерпілим, оскільки оскаржувана постанова не була йому направлена та про її існування він дізнався 29.04.2021 року під час розгляду скарги слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду (ст. 117 КПК України).
На підставі матеріалів скарги неможливо встановити, коли саме ОСОБА_3 отримав постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку за відсутності чітких документальних підтверджень пропуску встановленого строку суд розглядає скаргу на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим по суті й уникає визначення моменту початку перебігу строку оскарження датою винесення постанови.
Із матеріалів скарги вбачається, що в провадженні слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_4 перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000140 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 367, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України.
07.11.2019 року, в порядку ст. 217 КПК України кримінальне провадження №0000140 об`єднане з кримінальним провадженням №0000004 під загальним номером №0000004, та на сьогоднішній день досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.
23.12.2019 року слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000140 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 367, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України, у зв`язку із відсутністю відомостей про завдання останньому шкоди.
Під час винесення постанови слідчий, виходив з того, що відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з тим, під час досудового розслідування не здобуто підтверджень завдання будь-якої шкоди ОСОБА_3 та ТОВ «РосКосметика».
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить мотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається, у тому числі, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Крім того, згідно п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого складається з резолютивної частини, яка, у тому числі, повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; можливість та порядок оскарження постанови.
Як зазначалось раніше, ч. 5 ст. 55 КПК України передбачена можливість відмови у визнанні потерпілим згідно вмотивованої постанови слідчого або прокурора за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України. Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягає доказуванню; обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст. 92 КПК України).
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п.67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі «Шевченко проти України», розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.
В оскаржуваній постанові про відмову у визнанні потерпілим, слідчий лише процитувала ст. 55 КПК України, та послалась на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого висновку слідчий не зазначила, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого.
Приймаючи до уваги вищевикладене, скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000140 від 30.05.2018 року підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000140 від 30.05.2018 року задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 23.12.2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000140 від 30.05.2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1