Справа № 526/150/21
Провадження № 1-кп/526/111/2021
В И Р О К
іменем України

21 квітня 2021 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь, АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

встановив:

01.12.2020 близько 18 год 30 хв водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 рухався по вул..Полтавській та між будинками №41 та №43 по вказаній вулиці здійснив поворот ліворуч відносно свого руху в`їжджаючи до двору вказаних будинків, де прибудинкова дорога по напрямку його руху перетинає тротуарну доріжку.

При виконанні даного маневру ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не переконався в його безпечності та вчинив наїзд автомобілем «Volkswagen Golf» », реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалася з лівого боку направо по ходу руху даного транспортного засобу та якій він не надав дорогу, перетинаючи її напрямок руху по тротуару.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку; перелому переднього краю великогомілкової кістки праворуч, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №199 від 15.12.2020 в своїй сукупності кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №28 від 14.01.2020, за описаних вище обставин водій ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, діючи у невідповідності з Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, а саме: п.10.1, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та п. 10.2, відповідно до якого виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Недотримання цих вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_5 з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, своїми протиправними діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаюється, фактичні обставини не оспорює та визнає заявлений цивільний позов щодо відшкодування потерпілій завданих матеріальних збитків.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала заявлений цивільний позов в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, в частині завданої моральної шкоди просила залишити позов без розгляду. На суворій мірі покарання не наполягає, фактичні обставини справи не оспорює.

За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. Окрім цього, судом досліджені докази за цивільним позовом. В межах такого дослідження була допитана потерпіла ОСОБА_4 . При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та потерпілою обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, але притягувався до адміністративної відповідальності згідно постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 14.01.2021 за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_5 за місцем реєстрації характеризується виключно позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, є учасником бойових дій та інвалідом ІІ групи.

Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду, та спосіб і обстановка вчинення необережного злочину свідчать, що ОСОБА_5 не є особою суспільно небезпечною.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить із загальних обставин правопорушення з урахуванням особистості обвинуваченого і вважає, що окрім основного покарання до обвинуваченого необхідно застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді обмеження волі.
При вирішенні цивільного позову суд керується вимогами Кримінально-процесуального Кодексу України і Цивільного кодексу України.?
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України.
Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
Згідно заяви потерпілої ОСОБА_4 у судовому засіданні цивільний позов в частині стягнення завданої моральної шкоди в сумі 250 000 грн підлягає залишенню без розгляду.

Що стосується питання відшкодування матеріальної шкоди в сумі 48649 гривень 74 копійки, то згідно ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Завдання матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_4 підтверджується доказами, які досліджені в судовому засіданні та які визнанні судом належними та допустимими.

За період лікування потерпілою були витрачені грошові кошти на медичну діагностику, придбання медикаментів та лікарських засобів які необхідні для проведення медичних процедур у загальній сумі 4425 гривень 99 копійок. Вказана сума не оспорюється обвинуваченим. Відповідно не ставились під сумнів і документи докази (чеки, квитанції на придбання медикаментів, діагностики захворювання). Окрім того, потерпілою втрачено дохід від підприємницької діяльності внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 44 223 грн 75 коп та витрати на правову допомогу в сумі 2400 грн, розмір яких також не оспорюється обвинуваченим.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 суму матеріальної шкоди у зв`язку з заподіянням здоров`ю потерпілій ОСОБА_4 в розмірі 48649 гривень 74 копійки.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне не обирати, оскільки особистість обвинуваченого свідчить про відсутність будь-якої необхідності у застосуванні будь-якого запобіжного заходу. Окрім того, прокурор не ставив на розгляд суду питання щодо запобіжного заходу.

Питання щодо речового доказу підлягає вирішенню в порядку п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, а саме повертається власнику (законному володільцю).

Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Оскільки речовий доказ - автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 належить обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно на нього може бути звернено стягнення, тому він може бути забезпеченням цивільно-правових вимог потерпілої, суд вважає за необхідне арешт вказаного транспортного засобу не знімати, залишивши його у власника (володільця) ОСОБА_5 , якому він був переданий під час досудового розслідування.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись вимогами ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним за ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 48649 гривень 74 копійки в якості відшкодування матеріальної шкоди.
Позовні вимоги в частині стягнення завданої моральної шкоди в сумі 250 000 грн залишити без розгляду.
Речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 653 грн 80 коп.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1