ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/493/21 Справа № 210/1153/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ АЛМАЗ МОТОР ЛТД на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000573,

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора про арешт майна та накладено арешт на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:014:0011, площею 0,9692 га, шляхом заборони усім без виключення суб`єктам господарювання та громадянам відчуження, розпорядження та користування такою земельною ділянкою, в тому числі проведення будь-яких будівельних робіт з метою недопущення псування поверхневого шару ґрунту
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що з метою попередження можливості зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна (речового доказу), може негативно вплинути на кримінальне провадження, а тому клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати, постанови нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурор відмовити.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що ухвалу слідчого судді було винесено без участі прокурора та власника майна, орендаря майна, ухвалу було отримано апелянтом 10 березня 2021 року.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_8 посилається на те, що клопотання прокурора не відповідає встановленим вимогам закону, обставини на які посилається прокурор не підтверджені належними доказами, а тому підстави для його задоволення були відсутні.
Зазначає, що слідчий суддя, не взяв до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказує, що ані слідчим суддею, ані прокурором не доведена необхідність обмеження права власності та користування земельною ділянкою, право на яке ніким не оскаржено, законність права власності набутого ОСОБА_9 під сумнів не ставиться, так само як і право користування цією земельною ділянкою ТОВ Фірма Алмаз Мотор ЛТД на підставі договору оренди.
Також зазначає, що сам по собі ланцюг передачі права власності та оренди на земельну ділянку не є доказом вчинення кримінального правопорушення.
В даному кримінальному провадженні відсутній підозрюваний або підозрювані, що взагалі виключає арешт майна третіх осіб; земельна ділянка не містить ознак, критерій визначених ст. 98 КПК України; під час розслідування вказаного провадження, вчинення процесуальних дій слідчого та прокурора знаходяться за межами їх повноважень, територіальної підслідності;висновок слідчого судді, зазначений в ухвалі, що службовими особами ТОВ Фірма Алмаз Мотор, ЛТД з метою незаконного заволодіння земельною ділянкою для будівництва на її території автосалону розроблено та реалізовано протиправну схему є недостовірним, та без обвинувального вироку, суттєво завдає шкоди законним інтересам вказаної фірми, діловій репутації.

Позиції учасників судового провадження.
Адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її доводи необґрунтованими.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників по справі, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що даний строк не пропущено, оскільки ухвалу суду було постановлено без участі сторін по справі, а копію ухвали отримано апелянтом лише 10 березня 2021 року.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження, а отже відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції обмежився лише формальними висновками про можливість арешту майна, та не дослідив і не надав будь-якої оцінки решті обставин, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України підлягають обов`язковому з`ясуванню та врахуванню при вирішенні питання про арешт майна у кримінальному провадженні, зокрема наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КК України, обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для інших осіб.

У той же час колегія суддів, аналізуючи обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження щодо якого було арештоване майно, приходить до наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів, предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000543 є зловживання владою та службовим становищем з боку службових осіб Дніпровської місцевої ради та представників нотаріату, із правовою кваліфікацію кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України.

В матеріалах провадження міститься довідка СБУ щодо виконання доручення у кримінальному провадженні № 0000573, на отримання інформації та фактичних даних щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, згідно якої, встановлено осіб, причетних до даного злочину.

Разом із тим, жодній, із вказаних у довідці, осіб на всьому протязі досудового розслідування не здійснене повідомлення про підозру, що свідчить про відсутність у розпорядженні сторони обвинувачення достатніх доказів для їх підозри, а отже і достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що тягнуть істотне обмеження прав та інтересів осіб.

З наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що підозра у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення вочевидь не має достатнього підтвердження, втім слідчий суддя суду першої інстанції залишив це поза увагою та всупереч вимогам ч. 3 ст. 132 КПК України ухилився від оцінки вказаних обставин при вирішенні питання про арешт майна.

Також не можна погодитись із висновком слідчого судді про відповідність майна, на яке пропонувалося накласти арешт, критеріям ст. 98 КПК України щодо речового доказу, і про те, що вони підлягають арешту.

Так, у цій частині оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ч. 4 ст. 370 КПК України щодо вмотивованості з огляду на те, що відносно даного висновку слідчим суддею не наведено будь-якого обґрунтування. Зі змісту даної ухвали не вбачається за можливе встановити яким саме критеріям щодо речового доказу відповідає вказане майно.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту вказаної норми випливає, що припущення про те, що певне майно було об`єктом протиправних дій, не є підставою для накладення на нього арешту, якщо дане майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, або не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У той же час як клопотання прокурора про арешт майна, так і оскаржувана ухвала слідчого судді не містять посилання на вищевказані обставини та обґрунтування їх наявності.

З клопотання взагалі не ясно, для доказу якого факту чи обставин, пов`язаних з розслідуванням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, прокурор просить накласти арешт на вказане в клопотанні майно.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на земельну ділянку не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно.

Прокурор та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, рішенням Дніпровської міської ради №82/19 від 13.04.2017 земельну ділянку з кадастровим номером :03:014:0011 повернуто територіальній громаді міста Дніпра, вилучено з користування ТОВ «Автосистем» та зараховано до земель. Також, згідно вказаного рішення Дніпровської міської ради доповнено перелік земельних ділянок, які підлягають продажу на земельних торгах, а саме земельною ділянкою з кадастровим номером :03:014:0011 для проектування та будівництва автосалону.

07.05.2019 року на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 року по справі № 904/5505/18 було проведено земельні торги, переможцем яких є ТОВ ПРОСПЕКТ МЕДІУМ.

В подальшому, вказана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_9 , а орендарем є ТОВ АЛМАЗ МОТОР ЛТД.

Законність торгів та продажі земельної ділянки ніким не оспорювалось, а тому дана земельна ділянка набута на законній підставі, а отже, ОСОБА_9 є добросовісним набувачем, а ТОВ АЛМАЗ МОТОР ЛТД - орендарем, який на законних підставах (оскільки не доведено зворотнього) здійснює будівництво автосалону.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий до свого клопотання хоча і долучив постанову про визнання вказаної земельної ділянки речовим доказом, однак належним чином не мотивував яким критеріям щодо речового доказу відповідає вказане майно, а тому не доведено мети арешту земельної ділянки для збереження речового доказу.

З огляду на вказане, правові підстави з яких слідчий просить накласти арешт на майно, є такими, що не співвідносяться з матеріалами справи, і жодна з них, які лише формально перелічені у клопотанні слідчого, не може бути застосована при вирішенні питання про накладення арешту на майно, а тому слідчий суддя необґрунтовано наклав арешт на майно, без обґрунтування мети та правових підстав, як це передбачено ч. 2 ст. 171 КПК України.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна і необґрунтована, із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора належить відмовити як у безпідставному.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ АЛМАЗ МОТОР ЛТД задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000573 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000573 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4