УХВАЛА

21 липня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
перекладача - ОСОБА_10 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 про надання дозволу на виїзд за межі населеного пункту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України,

установив:

В провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.
Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 з підстав викладених в клопотанні та, зокрема, з підстав існування ризиків, відсутності доказів про їх зменшення та відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За змістом частин першої, третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, яке крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
За правилами ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обгрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Приписами статті 370 КПК визначено, що судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У пункті 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських судців (далі - КРЄС) щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
ЄСПЛ у пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосудця, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та здійснити перегляд у вищій інстанції. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.
Відносно клопотання прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 заперечували, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат - ОСОБА_7 просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт в нічний час доби, а також вказав, що ризики на які посилається сторона обвинувачення жодним чином не підтверджені в судовому засіданні, ґрунтуються на припущеннях.
Одночасно, захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_7 подано суду клопотання про зміну запобіжного заходу його підзахисному на домашній арешт в нічний час доби. В обґрунтування вказаного клопотання захисником додано належним чином завірену копію нотаріально посвідченої заяви громадянки ОСОБА_11 , яка є тещею, обвинуваченого ОСОБА_4 , зі змісту якої вбачається, що остання надає згоду ОСОБА_4 перебувати в належній їй на праві власності квартирі в АДРЕСА_1 на випадок зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який інший та на увесь період дії такого запобіжного заходу. Крім цього до клопотання долучено відомості Одеської міської ради про зареєстрованих осіб з яких вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав квартира розташована в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_12 .
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, просили його задовольнити, зокрема, з підстав викладених в клопотанні та доказів зазначених вище. Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід на домашній арешт в зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває малолітній син, який на даний час проживає з тещею ОСОБА_12 та потребує його догляду, забезпечення та виховання. Дружина ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одночасно повідомив, що він є громадянином Республіки Молдова, на території України проживає з 2000 року, має посвідку на постійне проживання в Україні. На запитання суду повідомив, що має родичів закордоном - в Республіці Молдова, а саме рідного брата, востаннє виїжджав туди в 2019 році. Також вказав, що відповідно до ст. 89 КК України вважається несудимим, однак повідомив, що раніше, приблизно в 2012 році, був засуджений за корисливий злочин - вчинив крадіжку майна релігійних громад (ікон) в Тернопільській області. Відбував реальне покарання. Скарг на стан здоров`я немає.
Так, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, сторона захисту стверджує про те, що тяжкість злочину не може бути визначальною підставою для обрання запобіжного заходу тримання під вартою, а ризик втечі обвинуваченого не може встановлюватися лише на основі суворості можливого вироку.
Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 , просив в його задоволенні відмовити, натомість задовольнити його клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки існують ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , та клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, дослідивши зміст клопотань, а також матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи сторін, повно та всебічно оцінивши обставини на які вони посилаються, суд встановив таке.
02 травня 2020 року слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області постановив ухвалу якою частково задовольнив клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначивши розмір застави у розмірі 477 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 1 002 654, 00 (один мільйон дві тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28.05.2020 р. ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 скасовано.
Постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 - задоволено частково.
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Визначено ОСОБА_4 розмір застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 315 300 (триста п`ятнадцять тисяч триста) гривень для внесення на депозитний рахунок Тернопільського апеляційного суду. Також покладено на ОСОБА_4 ряд обмежень в разі внесення застави.
Отже, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 28.05.2020 р. строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 продовжено до 25.07.2020 р.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 16.07.2020 р. строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 продовжено до 10.09.2020 року.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09.09.2020 р. строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 продовжено до 08.11.2020 року.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено до 03 січня 2021 року.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено до 14 лютого 2021 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено до 13 квітня 2021 року.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено до 06 червня 2021 року.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 травня 2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено до 25 липня 2021 року.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення викладено в клопотанні відомості про те, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів в складі організованої групи, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, вказано на наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обгрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більше, що відповідно до практики ЄСПЛ, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, «Осаковський проти України» від 17.07.2014 та ін).
Враховуючи зміст статті 177 КПК України, суд не може погодитися з усіма ризиками на які посилається прокурор. Суд вважає, що з перебігом часу та передачею матеріалів до суду, прокурор повинен довести, що ризики, які існували на стадії досудового розгляду продовжують існувати і при розгляді кримінального провадження у суді, а також те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження строків тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. З ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Так, на переконання суду стороною обвинувачення доведено наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду. Суд погоджується, що переховуватися від суду, обвинуваченого може спонукати тяжкість можливого покарання.
Зважаючи на вказане, суд при оцінці наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та при вирішенні вказаних клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту у відповідності до вимог статті 178 КПК України враховує, тяжкість покарання що загрожує ОСОБА_4 , а також те, що він має повних 55 років, немає скарг на стан здоров`я, непрацюючий, вдівець, на утриманні має малолітнього (11 років) сина, який на даний час проживає з тещею, громадянин Республіки Молдова, в м. Одеса проживає з 2000 року, має посвідку на постійне місце проживання в Україні, востаннє виїжджав до республіки Молдова в 2019 році, має там рідного брата. Також, суд оцінює репутацію обвинуваченого ОСОБА_4 , який відповідно до ст. 89 КПК України є не судимим, однак був засуджений та реально відбував покарання за корисливий злочин - крадіжку майна релігійних громад (ікон) Тернопільської області, тобто протиправні дії ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні мають схожий характер зі злочином за який його було засуджено раніше.
Все вищенаведене свідчить про відсутність перешкод ОСОБА_4 покинути межі України, в разі перебування на свободі, зокрема, зважаючи на те, що востаннє він перетинав кордон в 2019 році, обізнаний з порядком його перетину, має родичів першого ступеню споріднення за кордоном, що може сприяти його переховуванню.
Крім цього, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Існування цього ризику обґрунтовується тим, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
У цій справі свідки судом не допитані станом на цей час.
Твердження прокурора про наявність інших ризиків судом до уваги не береться, оскільки це не знайшло свого підтвердження під час розгляду даних клопотань.
Крім цього, вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Також суд констатує, що п. 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 утримується під вартою з 02.05.2020 року. Одночасно ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28.05.2020 року ОСОБА_4 визначено розмір застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 315 300 (триста п`ятнадцять тисяч триста) гривень для внесення на депозитний рахунок Тернопільського апеляційного суду. Також покладено на ОСОБА_4 ряд обмежень в разі внесення застави.
Таким чином, ОСОБА_4 визначено заставу як альтернативний запобіжний захід, яка на даний час не внесена, тобто апеляційним судом визначено гарантії виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, зокрема, явки до суду в разі перебування його на свободі.
Суд також, звертає увагу на позицію сторони захисту, яка заперечує наявність буд- якого ризику передбаченого ст. 177 КПК України у ОСОБА_4 . Однак за таких обставин, в разі відсутності хоча б одного ризику, немає підстав для застосування жодного запобіжного заходу до обвинуваченого та в такому разі суд повинен відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , натомість сторона захисту просить змінити запобіжний захід ОСОБА_4 на домашній арешт, а тому фактично визнає існування хоча б одного ризику визначеного ч. 1 ст. 177 КПК України, однак в клопотанні свідомо вказує на відсутність таких ризиків.
Отже, станом на даний час обставини, не змінилися, достатніх даних, котрі давали б підстави для зміни запобіжного заходу, сторонами кримінального провадження не надано, судове провадження до спливу строків дії запобіжного заходу не завершене, що в сукупності дає підстави для висновку про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених пп. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити, оскільки судове засідання відкладається, а ризики, передбачені ст.177 КПК України існують, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні на даний час, не існує.
Крім того, суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, тому продовження тримання його під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечного діяння превалює над принципом поваги до свободи особистості та вимагає від суду більшої суворості.
Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Так, судом досліджено докази додані до клопотання стороною захисту про зміну запобіжного заходу, а саме нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_11 , відомості про реєстрацію місця проживання обвинуваченого ОСОБА_4 та витяг про державну реєстрацію прав щодо права власності на квартиру ОСОБА_11 . Суд , вважає ці докази належними та допустимими такими, що є спроможними та такими, які доводять можливість перебування обвинуваченого ОСОБА_4 в разі зміни запобіжного заходу в квартирі АДРЕСА_2 . З цього приводу суд констатує, що оскільки ризики мають властивість зменшуватись за сплином часу, то дані докази можуть бути враховані в майбутньому при вирішенні клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на домашній арешт. Сторона захисту не позбавлена права в майбутньому звернутись з таким клопотанням до суду.
Зважаючи на вказане, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, його вік, характер висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у їх взаємозв`язку з можливими ризиками переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, передбаченими у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановленими в попередніх та вищевказаних по тексту рішеннях судів, перевірених судом апеляційної інстанції, суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що є недостатніми для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Суд враховує, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, про застосування якого просив захисник.
Таким чином, клопотання прокурора належить задовольнити, а в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 - відмовити.
Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу його підзахисному з застави на особисте зобов`язання суд, з врахуванням аргументів прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаного клопотання, думки обвинуваченого, доходить висновку про відмову в його задоволенні в зв`язку з необгрунтованістю та відсутністю доказів на доведення позиції, в тому числі в частині існування важкого матеріального становища обвинуваченого та його сім`ї в зв`язку з внесенням застави.
На переконання суду ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які взяті до уваги Тернопільським апеляційним судом та відображені в ухвалі від 28 травня 2020 року існують надалі, підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 немає, а розмір застави визначений останньому забезпечує виконання покладених на нього обов`язків, зокрема, неухильної явки до суду.
Таким чином, достатніх доказів, які могли б стати підставою для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 в судовому засіданні стороною захисту не надано.
При вирішенні цього клопотання судом враховано норми національного законодавства та рішення ЄСПЛ викладені вище по тексту ухвали.
При вирішенні клопотання ОСОБА_6 щодо надання дозволу на виїзд за межі населеного пункту, де він проживає з 27 липня по 30 липня 2021 року до Вінницької області в зв`язку з сімейними обставинами, суд доходить висновку про задоволення такого клопотання, що сприяє забезпеченню конституційних прав обвинуваченого. Заперечення прокурора при вирішенні цього клопотання судом до уваги не беруться, як необгрунтовані.
На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 176-178, 179, 182, 183, 318, 331, 369- 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю Республіки Молдова, жителю АДРЕСА_1 , громадянину Республіки Молдова, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 185 КК України, продовжити на шістдесят днів з 21 липня 2021 року до 24.00 години 18 вересня 2021 року.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про виїзд за межі населеного пункту в якому він проживає до Вінницької області з 27 липня по 30 липня 2021 року - задовольнити.
Судовий розгляд відкласти на 11 годину 50 хвилин 11 серпня 2021 року та провести його в залі судових засідань №1 Шаргородського районного суду Вінницької області.
В судовий розгляд викликати прокурора, обвинувачених, захисників, перекладача.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом семи днів з моменту проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1