печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах Управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000709, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

08.06.2021 Старший слідчий в особливо важливих справах Управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України підполковник поліції ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000709, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проте закінчити досудове розслідування у зазначений строк не представляється за можливе, у зв`язку із необхідністю отримання висновків комп`ютерно-технічних експертиз та в залежності від отриманих за результатами експертних досліджень відомостей, провести допити свідків, здійснити тимчасові доступи до речей і документів, за результатами яких прийняти відповідні процесуальні рішення. Разом з тим, заявлені ризики, які існували при застосуванні до підозрюваного міри запобіжного заходу, не втратили свою актуальність, а відтак запобігти їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, у зв`язку з чим виникла необхідність у продовженні строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Захисники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, зазначивши, що вказані ризики у клопотанні нічим не підтверджуються, підозра є необґрунтованою та просили обрати запобіжний захід відносно їхнього підзахисного у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Так, згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

При цьому, абсолютність права на свободу не передбачена ні Конституцією України, ні іншими джерелами права, зокрема Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного, слідчим суддею враховані вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000709 від 31.05.2021 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, яке виділено з кримінального провадження № 0005977 від 06.06.2013.

22.01.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме про те, що він підозрюється у зловживанні повноваженнями особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг, у тому числі послуг арбітражного керуючого, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

27.05.2021 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме у зловживанні повноваженнями особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг, у тому числі послуг арбітражного керуючого, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Наряду з вказаним, слідчий суддя враховує, що вказане було встановлено судом при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та продовженні його дії, а також при перегляді вказаних судових рішеннях апеляційним судом.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні сторони обвинувачення та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

19.04.2021 заступником Генерального прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005977 від 06.06.2013 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, продовжено до шести місяців, тобто визначено новий строк досудового розслідування до 22 липня 2021 року.

Слідчий суддя приймає до уваги, закінчити досудове розслідування у визначений термін неможливо, у зв`язку із необхідністю проведення виконання процесуальних дій, проведення та завершення яких потребує додаткового часу, зокрема отримати висновки комп`ютерно-технічних експертиз та в залежності від отриманих за результатами експертних досліджень відомостей, провести допити свідків, здійснити тимчасові доступи до речей і документів, за результатами яких прийняти відповідні процесуальні рішення.

За викладених обставин, вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.
Так, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

При вивченні матеріалів клопотання, особи підозрюваного та обставин, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, стороною обвинувачення встановлено, що підозрюваний упродовж останніх трьох років близько сорока разів перетинав державний кордон України, виїжджаючи, в тому числі на тривалий період, що вказує на можливості безперешкодного перетину державного кордону України, навіть незважаючи на наявність візових та карантинних обмежень, а також на наявність відповідних значних фінансових, матеріальних та інших ресурсів для тривалого перебування за кордоном.

Згідно протоколу засідання комітету кредиторів ДСК «ЧМП» від 18.06.2020 № 14, лише за час проведення санації ДСК «ЧМП» ОСОБА_6 отримано кошти в розмірі 2 890 000 грн. В той же час, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 виконував функцію, як керуючого санацією, так і ліквідатора в інших провадженнях про банкрутство, у зв`язку із чим має постійні ділові, соціальні зв`язки, в тому числі за кордоном, про що свідчить також вказаний звіт.

Відповідно до ст. 12 КК України та примітки до ст.45 КК України передбаченене ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України кримінальне правопорушення є тяжким корупційним злочином, за який, в разі доведення винуватості може бути призначено виключно реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна, або без такої.

Крім того, на сьогодні підозрюваний ОСОБА_6 має статус обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, в іншому кримінальному провадженні № 0000947 від 01.10.2018, судовий розгляд якого здійснюється Вищим анкорупційним судом України.

Прокурором доведено, що вказані обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі доведення вини останнього, беззаперечно свідчать про існування цілком обґрунтованого ризику та наявності у підозрюваного реальної можливості з метою мінімізації настання негативних наслідків для нього вчиняти дії щодо приховування належного йому майна, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, використовуючи свої міцні соціальні зв`язки та активи для тривалого перебування за кордоном.

Врахування цієї тяжкості покарання при розгляді питання щодо застосування запобіжного заходу відповідає практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії», де Суд визначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, слід прийти до висновку, що наявність грошових активів та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дають обґрунтовані підстави вважати про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості у підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що є підставою для застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, в ході проведення досудового розслідування на адресу ДСК «ЧМП» в особі керуючого санацією неодноразово направлялись запити про надання інформації та копій документів щодо проведення продажу об`єктів нерухомого майна ДСК «ЧМП» (запит від 02.12.2020 № 2789/24/0/2-2020), на який ОСОБА_6 надав неправдиву відповідь про їх вилучення під час обшуків приміщень ДСК «ЧМП» та співробітників пароплавства, долучивши до відповіді протоколи та описи обшуків, в яких відомості про вилучення зазначених у запиті документів відсутні.

В той же час, метою проведення зазначених обшуків було відшукання, в тому числі документів щодо проведення оцінок та рецензій на них і договорів, на підставі яких проводились відповідні роботи. Однак, документи з проведення оцінки пансіонату ветеранів флоту та рецензії на неї, що перебували проведенню аукціону та фактично використовувались під час визначення початкової вартості нерухомого майна, відшукано не було. В добровільному порядку зазначені документи також не видано, але свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що вказані документи перебували безпосередньо у ОСОБА_6 .

З долучених, як під час розгляду запобіжного заходу, так і під час допиту підозрюваного ОСОБА_6 копій звіту оцінки пансіонату ветеранів флоту по АДРЕСА_1 , вбачається, що останні, незважаючи на зазначену дату їх складання, не містять обов`язкових реквізитів щодо приймання та опрацювання їх замовником в особі ДСК «ЧМП», через що існують обґрунтовані підстави вважати, що оригінали цих документів, які мають значення для досудового розслідування, наразі перебувають у невстановленому місці, до якого має доступ особисто підозрюваний, та можливості їх знищення або спотворення.

У розпорядженні підозрюваного ОСОБА_10 перебував весь документообіг ДСК «ЧМП», у тому числі і ті документи, що мають доказове значення по справі.

Так установлено, що всі документи з оцінки ринкової вартості об`єктів ДСК «ЧМП», матеріали щодо організації та продажу належного нерухомого майна ДСК «ЧМП» протягом 2017-2018 рр. були отримані та не повернуті до режимного відділу ДСК «ЧМП», колишнім працівником пароплавства ОСОБА_11 , та які в подальшому передані безпосередньо підозрюваному.

На сьогодні сторона обвинувачення обґрунтовано вважає, що підозрюваний переховує документи, які мають значення для досудового розслідування.

З огляду на викладене, слідчий суддя, приходить до висновку, що існує обґрунтований ризик спотворення з метою введення органу досудового розслідування та суду в оману або знищення відповідних речей і документів, що можуть бути доказами у даному кримінальному провадженні, та які на теперішній час стороною обвинувачення не віднайдено.

Окрім цього, слідчий суддя приймає до уваги, що зважаючи на матеріальне становище підозрюваного та можливості, існують обґрунтовані підставі вважати, що ОСОБА_6 не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства намагатиметься впливати на свідків у цьому провадженні з метою надання органу досудового розслідування необхідних йому показань для уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, те, що на даній стадії досудового розслідування не можливо закінчити досудове розслідування, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам.

Наряду з вказаним, слідчий суддя вважає за необхідне зауважити, що питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Враховуючи дану норму кримінального процесуального закону та обставини інкримінованого підозрюваному діяння, наслідки його вчинення, слідчий суддя не знаходить підстав для визначення розміру застави при продовженні строків тримання під вартою підозрюваному.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 21.07.2021 (включно).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1