УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року

м. Київ

справа № 727/3510/19
провадження № 51-1501 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в судах першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року Щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Обставини справи

1. Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Чернівців,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частини 3 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено покарання із застосуванням вимог статті 69 КК у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Якубу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хотин Чернівецької області та жителя м. Чернівців,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбуття призначеного судом основного покарання, якщо він протягом 2 років 6 місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 статті 76 КК.
Прийнято відмову від цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_7 до засуджених про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином.
2. Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 достовірно знаючи, що 28 січня 2019 року його знайомий ОСОБА_7 буде отримувати в різних банках м. Чернівців грошові кошти, попередньо домовився із ОСОБА_5 про їх викрадення. Обговоривши заздалегідь місце, спосіб і час викрадення, він разом із потерпілим ОСОБА_7 після того, як він зняв кошти та поклав їх у рюкзак, діючи по домовленості і розподілу ролей з ОСОБА_5 , слідували окремо один від одного із ОСОБА_7 у тролейбусі маршруту № 8, що рухався по вул. Героїв Майдану від площі Соборної в м. Чернівці, з якого він вийшов для відвернення від себе будь-яких підозр потерпілого, та пішов до парку «Жовтневий», де мав очікувати ОСОБА_5 з викраденими грошима. По домовленості із ОСОБА_4 ОСОБА_5 продовжив рух та спостереження за ОСОБА_7 від зупинки по вул. Південно-Кільцевій м. Чернівці до місця тимчасового проживання останнього. ОСОБА_5 о 14:55 переслідуючи потерпілого, який зайшов до під`їзду будинку, підійшовши біля ліфту до нього ззаду, наніс скляною пляшкою з під шампанського, яку підібрав по дорозі, один удар в область голови ОСОБА_7 та відкрито заволодів його рюкзаком, у якому знаходилися грошові кошти в сумі 200 000 грн, паспорт громадянина України на його ім`я, банківські картки та чеки, після чого із місця вчинення злочину з викраденим майном втік до парку «Жовтневий» і в районі вул. Воробкевича зустрівся із ОСОБА_4 , де вони разом розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим завдали матеріальної шкоди потерпілому на вказану вище суму.
Доводи касаційної скарги
3. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржене судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
4. На обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що суд першої інстанції прийняв невмотивоване рішення щодо перекваліфікації дій засуджених з частини 4 на частину 3 статті 186 КК, оскільки показання потерпілого щодо суми викрадених коштів на стадії досудового слідства різняться від показань, наданих у судовому засіданні 04 грудня 2019 року.
5. На думку прокурора, апеляційний суд, при залишенні апеляційної скарги без задоволення, допущених порушень не усунув, не вмотивував належним чином своїх висновків й ухвалив рішення, яке не узгоджується з положеннями статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Оцінка суду

6. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього ж Кодексу.
8. У скарзі прокурор, хоча і посилається на неправильне застосування кримінального закону, фактично оспорює обставини, встановлені судами.
9. Відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
10. Разом з тим, як убачається з доданих копій судових рішень, суд першої інстанції, дослідив усі обставини справи, які належать до предмету доказування, й відповідно до статті 94 КПК дав оцінку зібраним доказам.
11. Як убачається з наданої ухвали, під час судового розгляду потерпілий вказав, що від послуг свого адвоката відмовився та станом на 28 січня 2019 року в рюкзаку була сума коштів 200 000 грн, а суму коштів у розмірі в 149 000 грн він у подальшому виявив вдома та коли в нього відбирали заяву, то запитували про всю суму грошових коштів, що в нього були, а тому він і називав органу досудового слідства загальну суму у 349 000 грн.
12. Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 підтримав свої покази та підтвердив, що у нього було викрадено 200 000 грн з рюкзака. Сума 349 000 грн це сума, яку він мав повернути за матеріали як приватний підприємець, спочатку цю суму вказував в заяві та на допитах оскільки перебував у шоковому стані після сильного удару по голові. Пізніше суму 149 000 грн виявив у себе вдома.
13. Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги прокурора. Незгода із висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статті 419 КПК.
14. Незгода з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення ними процесуального закону. Будь-яких інших доводів щодо порушення судами норм матеріального чи процесуального права в скарзі не наведено.
15. За встановлених судами обставин, дії засуджених кваліфіковані правильно як грабіж, що завдав значної шкоди потерпілому.
З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в судах першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року Щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3