ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/326/21 Справа № 215/5030/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2020 рокуу кримінальному провадженні № 0001411 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24.10.2013 Червоногвардійським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавленні волі. 08.10.2014 звільнений з Солонянської виправної колонії № 21 Дніпропетровської області за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:
- за ст.185 ч.3 КК України - 3 роки позбавлення волі;
- за ст.186 ч.2 КК України - 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено остаточно ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, а за епізодом з потерпілим ОСОБА_10 і поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненого повторно, за таких обставин.

ОСОБА_6 будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, 06.08.2018 року приблизно о 08-00 годині ОСОБА_6 проходив вздовж тильної сторони будинку АДРЕСА_3 , де побачив раніше незнайому йому гр. ОСОБА_11 на шиї якої знаходився ланцюжок з металу жовтого кольору. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел ОСОБА_6 , підійшовши ззаду у безпосередню близькість до ОСОБА_11 , та застосовуючи власну фізичну силу, шляхом ривка зірвав своєю рукою золотий ланцюжок, пробою 585, вага 21 грам, плетіння «змійка», довжиною 55 см., вартістю 12635,00 гривень на якому знаходився кулон 585 проби, квадратної форми, з малюнком «божої матері», вагою 4 грами, вартістю 2406,67 гривень, після чого, не реагуючи на вимоги ОСОБА_11 зупинити свої умисні протиправні дії, ОСОБА_6 утримуючи зазначене майно у своїх руках, побіг у бік буд. АДРЕСА_3 та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, обернувши в подальшому викрадене майно на свою користь і розпорядився ним на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 15041,67 гривень.
Крім того, 18.08.2018 року приблизно о 10-20 годині ОСОБА_6 проходив біля кафе «Булочна № 1» по вул. А. Головко, 40-З в Тернівському районі м. Кривого Рогу, де побачив незачинені двері до службового приміщення вказаного кафе та шляхом вільного доступу, через відчинені двері службового входу, проник до приміщення кухні кафе, звідки зі столу взяв рюкзак біжового кольору, в якому знаходились мобільний телефон «IPHON 6», грошові кошти у сумі 1700 грн., які належать ОСОБА_12 та рюкзак синього кольору марки «DEMIX», в якому знаходились грошові кошти у сумі 300 грн., які належать ОСОБА_13 . Далі, ОСОБА_6 з вказаним майном покинув, зазначене службове приміщення вказаного кафе через раніше зазначені двері, таким чином зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на свій розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 9066,67 гривень та потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 500,00 гривень.
Також, 30.08.2018 року приблизно о 17-20 годині, ОСОБА_6 проходив біля буд. АДРЕСА_4 , де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_10 , який сидів на лавці біля другого під`їзду вказаного будинку. ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_10 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вдарив один раз кулаком своєї руки в область грудей ОСОБА_10 , вимагаючи при цьому у останнього передати йому наявні у ОСОБА_10 грошові кошти. Після чого, ОСОБА_10 відчувши фізичну біль від нанесеного ОСОБА_6 удару, бажаючи уникнення подальших насильницьких дій з боку останнього, дістав із своєї сумки грошові кошти у сумі 750,00 грн. та передав їх ОСОБА_6 , після чого останній з місця вчинення злочину зник, розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду у зв`язку з рядом грубих порушень норм КПК України. Зазначає, що перебував в іншому місті, коли був вчинений грабіж стосовно потерпілої ОСОБА_11 , а саме він був у м. Зеленодольськ на дні народженні його брата, що можуть підтвердити інші свідки, однак суд залишив поза увагою його клопотання щодо перевірки даної версії, чим порушив його права на захист. Також потерпіла ОСОБА_11 як під час досудового розслідуванні, так і під час судового розгляду давала різні покази, а також вони суперечать поясненням свідка в суді, потерпіла не могла стверджувати, що злочин вчинив він, а тільки, що він схожий на ту людину, яка могла це зробити, що є лише припущенням і суперечить вимогам ст. 373 КПК України.

Крім того, впізнання було проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України, що було визнано судом і, на його думку, ставить під сумнів все кримінальне провадження. Свідок ОСОБА_14 надавала суперечливі потерпілій покази в одежі правопорушника та не могла точно стверджувати, а тільки припустила, що це він міг вчинити злочин, хоча свідком скоєння злочину вона не була і не факт, що взагалі могла бачити правопорушника. Зважаючи на суперечливість в показах щодо одягу, свідок ОСОБА_14 могла бачити зовсім сторонню людину, яка поспішала по справах. Також відсутні речові докази, ані ланцюжку, ані кулону знайдено не було, отже яким чином проводилася їх оцінка не зрозуміло.

На його думку, на потерпілих здійснювався вплив зі сторони слідчого та прокурора, які схиляли їх до спотворення фактів, зважаючи, що спочатку потерпіла надає не надто чіткі покази, ніж згодом.

Суд залишив поза увагою його заяву про незаконне тримання у відділу поліції з 07 по 10 жовтня 2018 із застосуванням фізичного і психологічного впливу, заставляли підписувати і в цей період проведено ряд слідчих дій та пред`явлено підозру. Всі ці дії проводилися без захисника та письмових підтверджень, що він не потребував послуг захисника в матеріалах справи немає, хоча усно він заявляв таку вимогу мати захисника, що свідчить про порушення його права на захист.

Обвинувачений вважає, що кримінальне провадження за епізодом крадіжки у Котлярової та Нетрусової також сфабриковано, оскільки відсутні відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції при затриманні і вилученні речових доказів на місці, тобто фактично не підтверджено, що в нього щось вилучалось, протоколу затримання також немає. З матеріалів слідує, що все майно і гроші знаходилися у потерпілої ОСОБА_15 на момент подання заяви. Відсутні також докази проникнення в приміщення та зі слів потерпілих і свідків він знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, при цьому усі слідчі дії проводилися без захисника.

Крім того, відомості були внесені за ч. 1 ст. 185 КК України, а про перекваліфікацію на ч. 3 ст. 185 КК України його не повідомляли, залишився той самий номер ЄРДР, чим порушили вимоги ст. 278 КПК України. Висновок експерта направлений слідчому раніше, ніж був проведений - т. 2 а.с.88.

Обвинувачений також заперечує свою причетність до вчинення грабежу стосовно потерпілого ОСОБА_10 , який не впізнав його ні під час досудового розслідування, ні в судовому засіданні як особу, яка вчинила злочин щодо нього. ОСОБА_10 надає різні покази щодо обставин злочину. Його документи, що посвідчують особу, були загублені задовго до події, що підтверджується тим, що 25.08.2018 року він розмістив оголошення про втрату документів на сайті ОLХ, а відповідно до рапорту знайдені на місці злочину документи не належать правопорушникам, проте суд залишив це поза увагою.

Свідок ОСОБА_16 в своїх показах стверджував, що правопорушників було двоє і бачив їх зі значної відстані та впізнати не зможе, також його пояснення суперечать його показам на досудовому розслідуванні.

Крім того, суд залишив поза увагою ряд його клопотань та заяв в ході судового розгляду, порушуючи його права.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити свій вирок, яким призначити покарання обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

Прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходу для проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності. Разом із повним визнанням вини, обвинувачений, вчинивши дані злочини, жодних дій щодо відшкодування шкоди не вчинив та, виходячи із неповаги до людської честі та гідності, навіть не висловив вибачення за вчинене, що свідчить про відсутність будь-якого розкаяння у скоєних злочинах.

Неодноразове засудження обвинуваченого свідчить про його стійку спрямованість на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя, соціальну неадаптованість та неможливість забезпечити себе матеріально, а призначене покарання, яке наближене до мінімального, є занадто м`яким та недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора та, з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України їх неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви апеляційного суду.
Перевіривши доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та відсутності доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в їх вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку,а показання останнього, які він надавав на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині обвинувачення за фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 .
Вина ОСОБА_6 у відкритому заволодінні майном ОСОБА_11 підтверджується поясненнями останньої, а також свідка ОСОБА_17 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідно до аудіозаписів судового засідання потерпіла ОСОБА_11 надала пояснення про обставини вчинення стосовно неї злочину, як 06.08.2018 року близько 08 години ранку з її шиї ззаду був зірваний золотий ланцюжок з кулоном, розвернувшись, вона зустрілась з правопорушником обличчям до обличчя і він одразу почав втікати, а вона намагалася його наздогнати. В судовому засіданні вона категорично заявила, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив цей злочин, оскільки добре його запам`ятала по рисам обличчя, статурі, при цьому під час досудового розслідування його також впізнала по фото.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, як в цей же день і час їхала на автомобілі повз торговельного павільйону і як перед нею вискочив невідомий чоловік, що змусило її різко загальмувати, а останній, перебігши дорогу, побіг далі, потім вона побачила як із-за будівлі вибігла ОСОБА_11 , яка була дуже схвильованою і намагалася наздогнати чоловіка. Свідок стверджувала, що розгледіла чоловіка, коли загальмувала автомобіль перед ним та під час досудового розслідування дійсно впізнала його по фото, обвинувачений ОСОБА_6 схожий на нього, проте пройшло надто багато часу, щоб категорично сказати це.

Твердження обвинуваченого, що покази потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 суперечать між собою в частині одежі правопорушника і не можуть достеменно вказати на нього як на людину, що вчинила цей злочин, були предметом розгляду судом першої інстанції і їм надана належна оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, свідок ОСОБА_14 стверджувала в судовому засіданні, що чоловік був у штанях, водночас потерпіла зазначила, що він був у подовжених шортах темного кольору, не в коротких, але не в штанях. Проте ці суперечності містять незначний характер, який не впливає на достовірність їх показів, зважаючи на значний проміжок часу, який минув після події та те, що, як зазначила свідок ОСОБА_14 , керуючи автомобілем, коли грабіжник вискочив перед нею і змусив різко гальмувати, дійсно могла і не звернути особливу увагу саме на низ одягу і можливо це були штани темно-сірого кольору. В іншій частині пояснення свідка ОСОБА_14 та потерпілої ОСОБА_11 узгоджуються між собою і обидві в судовому засіданні вказали на схожість обвинуваченого з грабіжником, а потерпіла категорично стверджувала, що саме ОСОБА_6 вчинив грабіж.

Доводи обвинуваченого про відсутність речових доказів, оскільки ні ланцюжку, ні кулону не було знайдено, що свідчить про неправомірність проведеної експертом їх оцінки є неспроможними, оскільки висновок товарознавчої експертизи хоча і проводився без дослідження цих виробів, проте експертом визначена вартість лому золота вагою 21 г і 4 г, а не сама вартість даних виробів. (т. 2 а.с. 36-38)
Обвинувачений стверджував в суді першої інстанції, як і в апеляційній скарзі, про його непричетність до вчиненого злочину, оскільки перебував на час події 06.08.2018 року в іншому місті Зеленодольську на дні народженні його брата, проте, на його думку, суд залишив поза увагою його клопотання і не перевірив дану версію захисту.

Так, 14.03.2019 року в судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про виклик в якості свідків ОСОБА_18 і брата обвинуваченого ОСОБА_19 для надання пояснень в підтвердження цієї версії.

Як слідує зі звукозапису судового засідання за 14.03.2019 року суд першої інстанції розглянув подане клопотання, роз`яснив обвинуваченому вимоги ст. 290 КПК України щодо порядку відкриття матеріалів іншій стороні, з`ясував думку сторін кримінального провадження, при цьому захисник вважав дане клопотання передчасно заявленим, оскільки про цих свідків не було відомо і слід узгодити позицію та виконати вимоги ст. 290 КПК України. За результатами розгляду клопотання суд відмовив в його задоволенні як передчасно подане, оскільки обвинувачений не здійснював відкриття додаткових матеріалів, а ці свідки в ході досудового розслідування не допитувалися, з роз`ясненням обвинуваченому право узгодити позицію з захисником щодо відкриття додаткових матеріалів стороні обвинувачення, що надасть можливість розглянути дане клопотання в подальшому.

За матеріалами кримінального провадження в подальшому стороною захисту цих вимог не було виконано і відповідно допит цих свідків не проводився. Водночас, в суді апеляційної інстанції обвинувачений не заявляв таке клопотання про виклик вказаних свідків в судове засідання для допиту.

Відповідно до звукозапису судового засідання 17.09.2019 року в суді першої інстанції обвинувачений пояснив, що 06.08.2018 року о 08.30 він поїхав на вокзал в м.Зеленодольськ до брата на день народження, відпросився на роботі на 3 дня (понеділок, вівторок, середа) і його взагалі не було в Кривому Розі в ці дні.
Разом з тим в своїх поясненнях обвинувачений плутався, при цьому не говорив про обставини як він перебував у м. Зеленодольську у ОСОБА_18 , як заявляв в клопотанні, детально не міг конкретизувати, стверджував, що офіційно працював і відпросився з роботи на ці дні, в той же час не пам`ятав назву підприємства. Крім того, подія мала місце 06.08.2018 року близько 08 години, а до брата як стверджує обвинувачений, він поїхав о 08.30, при цьому відповідно до паспорту брата - ОСОБА_19 , день народження в останнього 07 серпня.

Водночас, показання свідка ОСОБА_14 , як і потерпілої є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження, а версія обвинуваченого жодним чином не підтверджена, щоб можливо було поставити під сумнів вину останнього у вчиненому злочині.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, підтверджується поясненнями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також поясненнями свідка ОСОБА_20 , наданими безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження, які також є незмінними, послідовними та узгоджуються між собою, жодних сумнівів в їх достовірності не викликають.
Так, за їх поясненнями, виявивши в приміщенні кафе Булочної №1 зникнення своїх рюкзаків, потерпіла ОСОБА_12 повідомила у телефонній розмові своєму чоловікові ОСОБА_20 про крадіжку, останній прибіг дуже швидко, оскільки вони живуть поруч і невдовзі він знайшов за Булочною №1 на території лікарні чоловіка з рюкзаком своєї дружини (потерпілої ОСОБА_12 ) і її телефоном в руках, на землі були розкидані рюкзак, картки, чеки, гаманець, який був порожній і де гроші з гаманця потерпілої, чоловік не міг пояснити, говорив, що не брав і їх взяв якийсь ОСОБА_21 . Рюкзак потерпілої ОСОБА_13 був знайдений також неподалік, в якому був порожній гаманець і одяг, а по приїзду поліції в ОСОБА_6 були виявлені гроші в сумі 2000 грн, з яких 1700 грн належали ОСОБА_12 , а 300 грн належали ОСОБА_13 , а також у нього виявлені ключі останньої.
Доводи обвинуваченого, що кримінальне провадження за епізодом крадіжки у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сфабриковано органом досудового розслідування є неспроможними та повністю спростовуються показами потерпілих та свідка ОСОБА_20 , які узгоджуються між собою та з матеріалами справи і в сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_6 даного злочину.
Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 пояснював як випадково зайшов у цей двір, побачив хлопця та, злякавши його, останній втік, при цьому щось загубив, після чого обвинувачений побачив рюкзак, гроші, телефон, який почав дивитися і в цей час до нього підбіг чоловік ( ОСОБА_20 ), який став питати про ці речі, потім приїхала поліція та його примусили підписати зізнання, на що він погодився, щоб його відпустили додому. Крадіжку за цим епізодом (ч. 3 ст. 185 КК України) він заперечував, в той же час вказав, що може погодитися визнати ч. 1 ст. 185 КК України.
Апеляційний суд відноситься критично до версії обвинуваченого щодо його непричетності до крадіжки з огляду на встановлені судом обставини та розцінює її як спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене.
Твердження обвинуваченого про порушення вимог ст. 278 КПК України, оскільки відсутні відомості про перекваліфікацію злочину з ч. 1 ст. 185 на ч. 3 ст. 185 КК України спростовується постановою прокурора про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 09.10.2018 року, яка підписана прокурором ОСОБА_7 та надана прокурором для огляду в судовому засіданні апеляційного суду з наглядового провадження, копія якої долучена до матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні.
Посилання ОСОБА_6 на порушення кримінального процесуального закону, оскільки висновок експерта від 26.09.2018 року направлений слідчому раніше, ніж була проведена сама експертиза, апеляційний суд вважає неспроможним.
Так, відповідно до матеріалів справи на супровідному листі про направлення слідчому висновку експертизи зазначено дату 19.09.2018, в той час як сама судова товарознавча експертиза була проведена 26.09.2018 року. Проте ці дані свідчать лише про механічну помилку в даті направлення висновку та не можуть стверджувати про порушення вимог ст.ст. 101-102 КПК України і поставити під сумнів достовірність проведеного дослідження, оскільки сама судова товарознавча експертиза щодо визначення вартості рюкзака та мобільного телефону була проведена 26.09.2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 17.09.2018 року, а 25.09.2018 року слідчим на клопотання судового експерта від 21.09.2018 року надавалися додаткові вихідні дані для проведення даної експертизи (т. 2 а.с. 84-93)

Щодо доводів апеляційної скарги в частині обвинувачення за фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_10 із застосуванням насильства.
За матеріалами справи, як пояснив потерпілий ОСОБА_10 , який двічі допитувався судом першої інстанції в судовому засіданні, повертаючись з роботи, до нього підійшли двоє чоловіків, один попросив цигарку. Давши цигарку, потерпілий намагався відійти від них, але один з них затримав його і став вимагати гроші, завдавши один удар рукою в груди, а інший чоловік стояв в стороні, тому, побоюючись подальшого насильства, він віддав йому 700 грн., після чого, як вони втікали, в одного з них більш кремезного хлопця випали з кишені документи, які потім після виклику оглянула та вилучила поліція. Потерпілий стверджував, що запам`ятав чоловіка, якому віддав гроші, ОСОБА_6 дуже схожий на нього, проте зі сплином значного часу йому важко категорично заявити, що саме обвинувачений вчинив злочин, однак під час досудового розслідування впізнав його по фото.
Пояснення потерпілого ОСОБА_10 повністю підтверджуються показами свідка ОСОБА_16 , наданими в судовому засіданні в суді першої інстанції, та останній зазначив, як бачив ОСОБА_10 і двох чоловіків, один з яких стояв в стороні, а інший потерпілого вдарив в груди, після чого вонивтекли, при цьому в останнього випали документи. Що робив там інший чоловік, він не знає, можливо окремо був від нього, просто втікали двоє, тому вирішив, що грабіжників було двоє. Від потерпілого дізнався, що той віддав чоловікові, який вдарив в груди, гроші 700 грн, після чого викликали поліцію, яка оглянула та вилучила документи. Він також в судовому засіданні заявив, що обвинувачений дуже схожий на грабіжника, в якого випали документи, під час досудового розслідування також впізнав його по фотокартці.
Крім того, відповідно до протоколу огляду місця події від 30.08.2018 року - ділянки місцевості біля будинку АДРЕСА_4 , в ході якого на асфальтовій доріжці були виявлені і вилучені: паспорт громадянина України, посвідчення і свідоцтво центру професійної освіти і навчання на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Неспроможними є доводи обвинуваченого про його непричетність до даного злочину, адже потерпілий ОСОБА_10 не зміг впізнати в ньому особу, яка вчинила грабіж, а його документи він загубив задовго до події, що підтверджується тим, що 25.08.2018 року ним розміщено оголошення про втрату документів на сайті OLX.
Дана версія обвинуваченого ретельно перевірена судом першої інстанції в ході судового розгляду і суд надав належну правову оцінку показам обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_22 і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні даного злочину, оскільки зазначені пояснення потерпілого повністю узгоджуються з показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , а також з протоколом огляду місця події, в ході якого вилучені документи обвинуваченого, та в сукупності підтверджують обставини вчинення ним злочину, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 пояснив, як 17.08.2018 року йому подзвонив ОСОБА_23 та запросив до себе на день народження, на що обвинувачений погодився та після обіду поїхав на район Даманск, де в дворі якогось будинку, ще поруч якась лікарня була, він випив, заснув, прокинувся ранком 18.08.2018 року і виявив зникнення своїх документів, при цьому телефон і ключі були при ньому, намагався знайти ОСОБА_24 , однак не зміг. Також розповів про обставини, які відбувалися 18.08.2018 року коли його затримали з речами потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , при цьому стверджував, що повідомляв про зникнення документів, проте його примусили підписати зізнання і відпустили додому, а на наступний день він написав оголошення в OLX про зникнення документів. Зазначав, що його протягом двох місяців не викликали у відділ поліції, він продовжив жити своїм життям та відновлювати втрачені документи. А вже 07.10.2018 року він був затриманий працівниками поліції і йому повідомили, що знайшли його документи.
Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_6 не підтверджуються жодними доказами та повністю суперечать матеріалам кримінального провадження, поясненням потерпілого та свідків, які є незмінними та послідовними, в той час як обвинувачений в своїх показах плутався і не зміг пояснити та конкретизувати в якому дворі якого саме будинку він зустрівся з ОСОБА_25 , які особи були з ним, спочатку говорив, що це був ОСОБА_26 , потім стверджував, що це ОСОБА_27 , що вони працюють разом, проте пояснити місце своєї роботи він не міг, оскільки не пам`ятав, а ОСОБА_28 так і не зміг знайти.
Крім того, стверджував, що почав відновлювати втрачені документи, однак протягом двох місяців не відновив жодного з втрачених документів, лише звернувся з оголошенням в OLX, при цьому в апеляційній скарзі зазначає, що таке оголошення розмістив 25.08.2018 року (т. 4 а.с. 35), а з аудіозапису судового засідання слідує, як він пояснив, що зробив це на наступний день після того як був затриманий за фактом крадіжки у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Посилання обвинуваченого на рапорт, в якому зазначено, що знайдені на місці злочину документи не належать правопорушникам, не спростовують вину останнього у вчиненні цього злочину, оскільки відповідно до показів потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 , останні вказали на ОСОБА_6 як на особу, яка дуже схоже на грабіжника, в якого випали документи, коли втікав.
Неспроможними є доводи обвинуваченого, що свідок ОСОБА_16 стверджував про двох правопорушників і бачив їх зі значної відстані та впізнати не зможе, а також його покази суперечать його поясненням, наданим під час досудового розслідування. Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_16 , останній бачив ОСОБА_10 і двох чоловіків, проте один з них стояв в стороні і що він робив там йому невідомо, можливо це зовсім стороння особа була, просто побачив, що вони побігли одночасно вдвох. При цьому стверджував, що на обвинуваченого схожа та людина, яка вдарила потерпілого в груди, а іншого чоловіка він взагалі не розгледів, оскільки останній одразу втік. Ті пояснення, які свідок надавав слідчому під час досудового розслідування, він не пам`ятає через те, що пройшло багато часу з дня події, однак він впізнав по фотокартці особу, що вчинила грабіж.
Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи сторони обвинуваченого про порушення вимог ст. 228 КПК України при пред`явленні особи для впізнання, однак це питання було вирішено судом першої інстанції належним чином, задовольнивши клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання за участю свідка ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , оскільки ці слідчі дії проводилися без участі понятих всупереч вимог ч. 7 ст. 223 КПК України.

Твердження обвинуваченого, що на потерпілих здійснювався вплив зі сторони обвинувачення, які схиляли їх до спотворення фактів є неаргументованими і не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та в суді першої інстанції останні не зазначали про такі обставини.

Доводи обвинуваченого, що суд залишив поза увагою його заяву про незаконне тримання у відділі поліції з 07 по 10 жовтня 2018 року із застосуванням фізичного і психологічного впливу, провівши ряд слідчих дій в цей період без захисника, спростовуються матеріалами справи, з яких слідує, що судом першої інстанції з`ясовувалося це питання і обвинувачений пояснив, що самостійно звернувся з приводу цих фактів із заявою до ДБР.

Відповідно до відповіді з ТУ ДБР у м. Полтаві від 15.09.2020 року за результатами розгляду заяви встановлено, що в ній не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Державного бюро розслідувань (т. 4 а.с. 2)

Суд першої інстанції також перевірив та спростував твердження обвинуваченого про порушення його права на захист у зв`язку з ненаданням йому захисника та проведення ряду слідчих дій, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, 18.08.2018 року від ОСОБА_6 були відібрані пояснення і він не був затриманий та до 07.10.2018 року жодних слідчих дій з ним не проводилося. 09.10.2018 року останньому повідомлено про підозру з роз`ясненням права мати захисника та 10.10.2018 року під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він виявив бажання мати захисника і на підставі ухвали слідчого судді йому був призначений захисник та в цей же день 10.10.2018 року о 17 годині 10 хвилин він був затриманий згідно з протоколом (т. 2 а.с. 151-154). При цьому матеріалами справи підтверджено, що жодних слідчих дій в період з 07.10.2018 року по 10.10.2018 року з ним не проводилося, а захисник був залучений судом за першою вимогою.

Доводи обвинуваченого, що суд залишив поза увагою ряд його клопотань та заяв в ході судового розгляду, порушуючи його права спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, незгода обвинуваченого з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку апеляційного суду, надані суду докази було досліджено в повному обсязі, їх було достатньо для вирішення питання про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих правопорушень. Стосовно показань обвинуваченого про його непричетність до злочинів, які, на його думку, знехтувані і не перевірені належним чином під час судового розгляду, то суд у вироку навів достатні мотиви, з яких поставив їх під сумнів та відхилив.
Сторона захисту в суді першої інстанції також вказувала на відсутність підписів у постановах про визначення групи прокурорів, об`єднання матеріалів кримінального провадження, тому вони не можуть бути визнані допустимими доказами у справі.
На спростування цих тверджень сторони захисту прокурором для огляду і дослідження в судовому засіданні апеляційного суду надані з наглядового провадження оригінали вищевказаних постанов, копії яких долучені до матеріалів кримінального провадження.
Дослідивши оригінали постанов про призначення групи прокурорів, які підписані заступником керівника Криворізької місцевої прокуратури, згідно з якими прокурори ОСОБА_29 та ОСОБА_7 визначені процесуальними керівниками у кримінальному провадженні №0001411, прокурори ОСОБА_30 , та ОСОБА_31 - у кримінальному провадженні №0001477, прокурори ОСОБА_32 та ОСОБА_33 - у кримінальному провадженні №0001543. Відповідно до оригіналу постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 09.10.2018 року за №0001411, №0001477, №0001543 об`єднані в одне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001411, дана постанова містить підпис прокурора ОСОБА_7 .
Враховуючи вищенаведене, у суду апеляційної інстанції не виникає жодних сумнівів, що зазначені прокурори у спосіб, визначений КПК України, уповноважені здійснювати процесуальне керівництво в цьому кримінальному провадженні, а не за власною ініціативною брали в ньому участь.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність його вини зводяться до особистого тлумачення ним норм процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів. При цьому, обвинувачений оцінює і тлумачить такі докази вибірково та відокремлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх звукозаписів, слідує, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і, відповідно до ст. 374 КПК України, виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як слідує з роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд погоджується зі встановленими обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, не має міцних соціальних зв`язків, а також відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Апеляційний суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та всі обставини справи, вважає, що обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним інших кримінальних правопорушень. А тому вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через м`якість апеляційний суд підстав не вбачає.
На переконання апеляційного суду, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а тому вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_____________________ ______________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4