Справа №477/1792/20
Провадження №1-кп/477/94/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.05.2011 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 263, з застосуванням ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на три роки. Звільнився умовно-достроково 19.07.2013 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси з невідбутим строком покарання 3 місяці 11 днів,
-у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2014 року приблизно о 19.00год. ОСОБА_3 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , куди був запрошений господарем будинку, під час вживання спиртних напоїв побачив на столі однієї з кімнат мобільний телефон Нокіа 2330, при виді якого у нього виник умисел на таємне викрадення цього телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тимчасовою відсутністю власника та інших осіб у кімнаті, де знаходився мобільний телефон, розуміючи, що його дії будуть непомічені для оточуючих, шляхом вільного доступу, ОСОБА_3 повторно таємно викрав мобільний телефон Нокіа 2330, належний потерпілій ОСОБА_7 , який поклав до кишені своєї куртки та покинув будинок, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 500грн.
Крім того, 26.01.2014 року, о 19год. 15хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , куди був запрошений господарем будинку, побачив у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон Нокіа 112, при виді якого у нього виник умисел на заволодіння ним шляхом зловживання довірою потерпілого. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 попросив у потерпілого належний останньому телефон Нокіа 112, на що потерпілий погодився та передав телефон ОСОБА_3 , з яким він покинув будинок, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 500 грн.
Відповідальність за дії, вчинені обвинуваченим, передбачена ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав частково, за ч.2 ст. 185 КК України, та пояснив, що в 2014 році протягом трьох місяців він тимчасово проживав в СВТ «Кировчанка» біля с. М.-Погорілове Вітовського району Миколаївської області. В січні 2014 року він зустрів свого знайомого на імя ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_5 , які запросили його в гості. Вони прийшли до будинку, де проживала потерпіла ОСОБА_7 та її чоловік на ім`я ОСОБА_9 , та почали розпивати алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв господарі будинку запросили їх до приміщення будинку показати ремонт. У приміщенні будинку, на одній із шаф він побачив мобільний телефон «Нокіа», який вирішив викрасти. Він забрав телефон та поклав його до кишені. Його дії ніким не були помічені.

Після цього вони разом ще вживали спиртні напої. Приблизно о 19.30год він, його знайомий на ім`я ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_5 пішли додому. ОСОБА_8 та він жили на одній вулиці, через 3-4 будинку, а потерпілий на іншій вулиці, приблизно в 10-15хв. ходу. Дорогою він попросив у потерпілого телефон. Навіщо, не пам`ятає, бо був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Припускає, що телефон у потерпілого попросив, щоб послухати музику. Він з телефоном пішов вперед, а його знайомий на ім`я ОСОБА_8 та потерпілий зупинились, про щось розмовляли та сказали, що наздогонять його. Прийшовши додому, він ліг спати. Хвилин через десять, о 20.00 год. до нього прийшли ОСОБА_8 та потерпілий, спитали, де телефон та чому він вимкнений. Він відповів, що не знає, чому він вимкнений, та виніс їм телефон. Вони забрали телефон, ввімкнули його та пішли. А вночі прийшли працівники поліції, спитали за телефон «Нокіа», та він віддав телефон ОСОБА_10 (чоловікові потерпілої).

Стверджував, що не мав умислу заволодіти телефоном потерпілого та останній сам віддав йому телефон. Він повернув телефон на перше прохання потерпілого. Чому, коли потерпілий та « ОСОБА_8 » прийшли за телефоном, він був вимкнений, пояснити не може. Припускає, що телефон міг розрядитись.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в січні 2014 року він зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_8 пішов до їх товариша, який проживав з жінкою в с. М.-Погорілове Вітовського району Миколаївської області. Також разом з собою вони запросили обвинуваченого. В гостях вони вживали алкогольні напої. На прохання обвинуваченого він дав йому свій телефон. Після того, як він пішов додому, то виявив відсутність телефону. Того ж дня, разом з ОСОБА_8 вони пішли до обвинуваченого в СВТ «Кировчанка», в якого він запитав про свій телефон, але обвинувачений заперечував, що брав у нього телефон. Заяву до поліції він писав наступного дня. Більш детально обставини пояснити не може, бо перебував тоді у стані алкогольного сп`яніння та пройшов вже значний проміжок часу. Це був єдиний випадок викрадення у нього телефону. Зазначив, що за його участю та у присутності понятих проводився слідчий експеримент, під час якого він розповідав про події січня 2014 року. В протоколі вірно відображені його пояснення. Додав, що не має претензій матеріального характеру до обвинуваченого, питання щодо призначення покарання залишив на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що знає потерпілих та обвинуваченого. Потерпіла ОСОБА_7 проживала з його знайомим, з яким він разом працював, потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений проживали неподалік від нього. Неприязних відносин між ними не було.

В січні 2014 року, приблизно о 19.00-20.00год. він, потерпілий та обвинувачений перебували в гостях у його товариша на ім`я ОСОБА_9 , в с. М.-Погорілове Вітовського району Миколаївської області, де він проживав з потерпілою ОСОБА_7 .

Приблизно о 24.00 год. він, потерпілий та обвинувачений пішли додому. Йшли всі разом. Потерпілий раніше звернув у провулок, а вони з обвинуваченим пішли далі. Дорогою обвинувачений у потерпілого телефон не просив, він у потерпілого телефон не бачив, музика в телефоні ні в кого не грала та навушників ні в кого з них не було. Взагалі про телефон розмови не було.

Від будинку потерпілої до його будинку йти хвилин 10.

Коли він був уже вдома, десь через годину, подзвонила потерпіла та сказала, що зникли два телефони. Він одразу став підозрювати обвинуваченого та зателефонував потерпілому ОСОБА_5 , але його номер не відповідав. Тоді він зателефонував його сестрі і попросив передати потерпілому, щоб він прийшов до нього. Хвилин через десять до нього прийшов потерпілий та сказав, що його телефону також немає. Також повідомив, що він давав телефон обвинуваченому, ще коли вони були в гостях, та обвинувачений йому телефон так і не повернув.

Вони утрьох: він, потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_9 пішли до обвинуваченого та сказали йому віддати телефони, на що останній відповів, що нічого не брав. Він викликав поліцію та у присутності працівників поліції обвинувачений видав телефони, які дістав з піддувала печі. Він (свідок) був при цьому присутній. Спочатку обвинувачений на питання працівників поліції заперечував, що взяв телефони, а потім зізнався. Телефонів було три. Два з кнопковим управлінням та один з сенсорним екраном. Телефони були вимкнені. Потерпілий впізнав свій телефон та йому одразу його віддали. У потерпілого ОСОБА_5 був телефон «Нокіа» темно-сірого кольору з кнопковим управлінням.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що знає обвинуваченого наглядно, потерпіла ОСОБА_7 його колишня дружина, потерпілий ОСОБА_5 його товариш, неприязних відносин не було. Він проживав АДРЕСА_2 з колишньою дружиною, яка є потерпілою у справі. До них у гості прийшов його товариш потерпілий ОСОБА_5 ще один знайомий на ім`я « ОСОБА_8 » та обвинувачений, якого він раніше не знав. Його дружина накрила на стіл в першій кімнаті, вони випивали та спілкувались. Він не був присутній за столом постійно, оскільки періодично виходив справлятись по господарству, гості також періодично виходили на двір покурити. Приблизно через дві години всі розійшлись та його дружина помітила, що зник її телефон, який лежав в іншій кімнаті в кухні, на полиці. У дружини був мобільний телефон маленького розміру з кнопковим управлінням, марку та колір він не пам`ятає. Вони зателефонували « ОСОБА_8 » та повідомили про зникнення мобільного телефону. Від ОСОБА_8 він довідався, що у ОСОБА_13 (потерпілого) також зник мобільний телефон. Який мобільний телефон був у ОСОБА_13 , він не бачив. Вони з дружиною прийшли до ОСОБА_8 , викликали поліцію та коли приїхали працівники поліції, вони пішли до місця проживання обвинуваченого. Обвинувачений дозволив їм зайти до будинку, на питання працівників поліції він спочатку пояснював, що телефони не брав, а потім виявилось, що телефони знаходяться у піддувалі печі всередині будинку. Ці події відбувались у його присутності та він особисто бачив, що мобільні телефони були в печі та один з цих телефонів належав його дружині. Також у будинку були присутні його дружина, ОСОБА_8 та, здається, потерпілий.

Як розходились гості чи всі разом, чи окремо, він не пам`ятає, але точно знає, що зникнення телефону виявили вже після того, як нікого з гостей у будинку не було.

Окрім часткового визнання вини обвинуваченим, показань потерпілого та свідків, провина обвинуваченого підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

даними витягу з ЄРДР від 27.01.2014 року, відповідно до якого на підставі заяв потерпілої ОСОБА_7 про викрадення мобільного телефону та потерпілого ОСОБА_5 про заволодіння мобільним телефоном шляхом обману внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України ( а.с. 62-63);

даними рапорту оперативного чергового Жовтневого РВ від 26.01.2014р. про надходження повідомлення про викрадення мобільного телефону в СТ «Кировчанка» ( а.с. 98);

даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.01.2014 року, відповідно до якого прийнято заяву потерпілої ОСОБА_7 про таємне заволодіння її майном 26.01.2014 року в період часу з 18.00 до 19.00 за адресою АДРЕСА_2 ( а.с. 99);

даними протоколу огляду місця події від 27.01.2014 року, відповідно до якого оглянута територія домоволодіння по АДРЕСА_2 та оглянута кімната з кухонною шафою, де знаходився мобільний телефон, з фототаблицею ( а.с. 100-105);

товарною накладною від 12.05.2010 року, відповідно до якої вартість телефону «Нокіа» 2330 складає 501грн. 90коп. ( а.с. 106);

заявою потерпілого ОСОБА_5 від 27.01.2014р. про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 , який 26.01.2014 року викрав належний йому телефон «Нокіа» 112 темно-сірого кольору вартістю 500грн. ( а.с. 107);

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.01.2014 року за участі потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_3 , під час якого у присутності понятих обвинувачений на місці показав та пояснив, як викрав мобільний телефон «Нокіа» 2330 з кухонної стінки та, помітивши мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_5 , також вирішив його викрасти, після чого попросив у потерпілого зателефонувати з його телефона та з двома телефонами направився додому в СВТ «Кировчанка», а також показав стіл на веранді, за яким він з потерпілим розпивали спиртні напої та де потерпілий передав йому свій мобільний телефон, з фототаблицею ( а.с. 108 - 112);

заявою ОСОБА_3 від 27.01.2014р. про добровільну видачу мобільного телефону «Нокіа» 2330 ( а.с. 113);

даними протоколу огляду предмету від 27.01.2014 року, відповідно до якого оглянутий мобільний телефон «Нокіа» 2330, з фототаблицею ( а.с. 114-115);

заявою потерпілого ОСОБА_5 від 28 січня 2014 року про надання мобільного телефону «Нокіа» 112 для долучення до матеріалів справи в якості речового доказу ( а.с. 117);

даними протоколу огляду предмету від 28.01.2014 року, відповідно до якого оглянутий мобільний телефон «Нокіа» 112 темно-сірого кольору, з фототаблицею ( а.с. 118-120);

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.08.2020 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , відповідно до якого потерпіла в присутності понятих на місці показала та розповіла, де знаходився її мобільний телефон, який згодом був викрадений під час вживання спиртних напоїв зі своїми знайомими, серед яких був і обвинувачений, з фототаблицею ( а.с. 125-132);

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.09.2020р. за участю потерпілого ОСОБА_5 , який у присутності понятих на місці пояснив, як обвинувачений під час перебування в гостях попросив у нього мобільний телефон, щоб комусь зателефонувати, а отримавши телефон, зник. Також показав стіл на веранді, за яким він сидів разом з обвинуваченим та іншими знайомими, та де він на прохання обвинуваченого передав останньому свій мобільний телефон, отримавши який, обвинувачений зник ( а.с. 222-226).

Аналізуючи досліджені у справі докази, суд доходить висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у таємному викраденні мобільного телефону потерпілої ОСОБА_7 та у заволодінні мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 , та з урахуванням не знятої та не погашеної судимості за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 185, 190 КК України, кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Позиція обвинуваченого про відсутність шахрайських дій за епізодом заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, з пояснень потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні слідує, що потерпілий на прохання обвинуваченого дав йому свій мобільний телефон, коли вони знаходились ще у будинку потерпілої ОСОБА_7 . Після того, як зрозуміли, що мобільний телефон потерпілого міг бути у обвинуваченого, пішли до нього додому та запитали, чи у нього телефон, на що обвинувачений відповів, що телефона він не брав. Після виклику працівників поліції та співбесіди з обвинуваченим, потерпілим були повернуті їх мобільні телефони, які знаходились у печі в будинку за місцем проживання обвинуваченого. Також, під час слідчого експерименту, проведеного 28.01.2014 року, обвинувачений в присутності понятих пояснив, що після викрадення мобільного телефона потерпілої ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку останньої, помітив у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон, який також вирішив викрасти, після чого попросив у потерпілого телефон зателефонувати та з двома викраденими телефонами направився додому. Також під час слідчого експерименту обвинувачений показав кімнату та стіл, за яким потерпілий передав йому свій мобільний телефон. Протокол підписаний обвинуваченим без зауважень. В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що під час слідчого експерименту йому ставились питання і він на них відповідав. Пояснення обвинуваченого, наданих ним під час проведення слідчого експерименту узгоджуються з поясненнями свідків про знаходження зниклих мобільних телефонів у обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_5 , який як в судовому засіданні, так і під час проведення слідчого експерименту зазначив, що передав обвинуваченому свій мобільний телефон, коли вони разом перебували в гостях та сиділи за столом на веранді, після чого обвинувачений пішов, не повернувши йому телефон.

Отже, досліджені докази спростовують пояснення обвинуваченого в судовому засіданні щодо відсутності умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 , у якого він попросив телефон, щоб послухати музику по дорозі додому та повернув потерпілому на першу вимогу останнього. У зв`язку з чим позицію обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності.

Щодо посилання захисника обвинуваченого на недоведеність вартості телефонів та відсутності експертизи, висловленого в дебатах, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертиз щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Пунктом 6 частину другу статті 242 КПК України доповнено згідно із Законом № 1261-VII від 13.05.2014 року зі змінами, відповідно до Закону № 187-IX від 04.10.2019.

На час вчинення протиправних дій та внесення даних про кримінальні правопорушення до ЄРДР стаття 242 КПК України норми обов`язковості проведення експертиз щодо визначення розміру збитків не містила.

Разом з тим, як визначено у висновках Верховного Суду, які є обов`язкові до застосування судами, обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК України; по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Положеннями ч. 2 ст. 242 КПК України передбачено перелік випадків, коли слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи, зокрема щодо визначення розміру матеріальних збитків, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням (п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII).

Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
Якщо розмір матеріальних збитків у кримінальному провадженні можна встановити без спеціальних знань за допомогою інших джерел доказування, зокрема, на підставі загальновідомої та загальнодоступної інформації, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, то проведення експертизи з цього питання не є обов`язковим (Постанови Верховного Суду від 28.06.2020 року у справі № 333/2953/18, від 25.11.2019 року у справі № 420/1667/18).
Як слідує з матеріалів справи, потерпілими вартість телефонів визначена, в матеріалах справи міститься товарна накладна про вартість телефону Нокіа 2330. Обвинуваченим та захисником ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду вартість мобільних телефонів не оспорювалась, про призначення експертизи не заявлялось.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує, що він вчинив нетяжкі злочини, раніше судимий, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, даний злочин вчинив через незначний проміжок часу після відбуття покарання за останнім вироком, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнається часткове визнання вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом визнається рецидив злочину.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, сукупність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд доходить висновку про обрання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК України, вважаючи саме такий вид покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 72 КК України, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 28 серпня 2018р. (справа № № 663/537/17, провадження №13-31кс18), оскільки кримінальні правопорушення вчинені в січні 2014 року, в межах цього кримінального провадження до обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою і з 18 серпня 2020 року по теперішній час він перебуває під вартою, відповідно до вимог ст. 5 КК України, до нього підлягають застосуванню положення ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, а саме: в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк перебування під вартою з дня затримання з 18 серпня 2020 року, відповідно до протоколу затримання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2021 року продовжений по 03 квітня 2021 року включно.

Відповідно до ч.3 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Враховуючи, що обвинувачений не має документів, перебував у розшуку, зареєстрованого місця проживання не має, притягується до кримінальної відповідальності у іншій справі за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинене після вчинення правопорушень у цій справі та під час перебування у розшуку, суд доходить висновку про відсутність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, не зменшились, а інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів, у зв`язку з чим, обраний обвинуваченому запобіжний захід слід залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 100 КПК України речовими доказами у справі слід розпорядитись наступним чином: мобільний телефон «Нокіа» 2330, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , - залишити останній за належністю; мобільний телефон «Нокіа» 112, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити останньому за належністю.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання:

за ч.2 ст. 185 КК України 1 (один) рік 3 (три) місяці позбавлення волі;

за ч.2 ст. 190 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбування 1 (один) рік 3 (три) місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, тобто з 18 серпня 2020 року.

У строк покарання ОСОБА_3 зарахувати строк тримання під вартою з дня фактичного затримання з 18 серпня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили, але не більше фактичного відбуття строку покарання, призначеного за цим вироком.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Нокіа» 2330, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , - залишити останній за належністю; мобільний телефон «Нокіа» 112, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити останньому за належністю.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1