Ухвала

Іменем України
24 червня 2021 року

м. Київ
справа № 463/2285/20
провадження № 51- 1690 впс 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши подання Львівського апеляційного суду про направлення матеріалів провадження (справа № 463/2285/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2021 року до іншого суду апеляційної інстанції,

встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) надійшло вищевказане подання, яке мотивовано тим, що неможливо утворити склад суду в судовій палаті з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду для розгляду зазначеного провадження в апеляційному порядку оскільки не вистачає потрібної кількості суддів.
Учасники судового провадження належним чином повідомлені про день і час розгляду подання, проте в судове засідання вони не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не надійшло, що не перешкоджає розгляду цього подання.
Перевіривши доводи, наведені у поданні, дослідивши інші матеріали, надані на розгляд суду касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що подання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 34 КПК України визначений вичерпний перелік підстав для передачі кримінального провадження на розгляд іншого суду, а саме: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд, або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
Відповідно до вимогч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Як убачається з наданих матеріалів, до Львівського апеляційного суду в порядку апеляційного оскарження надійшли матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2021 року.
Згідно протоколів щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 24, 25 та 26 травня 2021 року визначення колегії суддів для розгляду вказаного провадження не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.
01 квітня та 12 травня 2021 року до Верховного Суду надійшли подання Львівського апеляційного суду про направлення матеріалів провадження (справа № 463/2285/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2021 року до іншого суду апеляційної інстанції з причин того, що у Львівському апеляційному суді неможливо утворити склад суду для розгляду провадження в апеляційному порядку за вищевказаною апеляційною скаргою.

За ухвалами Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня та 17 травня 2021 року зазначені подання Львівського апеляційного суду залишено без задоволення.
В подальшому, як вбачається з матеріалів провадження, за результатами оперативної наради суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду 26 травня 2021 року, судді судової палати з розгляду цивільних справ не виявили бажання змінити спеціалізацію з розгляду цивільних справ на спеціалізацію з розгляду кримінальних справ.
Так, відповідно до ст. 34 КПК України передбачена можливість направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, якщо неможливо утворити новий склад суду. При цьому, будь-яке посилання на необхідність включення до автоматизованого розподілу лише суддів із судової палати з розгляду кримінальних справ відповідного суду відсутнє. Таким чином, позиція апеляційного суду не узгоджується із зазначеною нормою закону.
Крім того, Верховним Судом раніше вже розглядалось подання Львівського апеляційного суду про направлення вищевказаних матеріалів провадження до іншого суду апеляційної інстанції з аналогічних підстав, яке ухвалами Суду від 05 квітня та 17 травня 2021 року залишено без задоволення, з наведенням детального обґрунтування мотивів прийнятого рішення.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод гарантує право на справедливий й публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду має трактуватися як можливість особи звернутися до суду та як заборона вчиняти певні правові чи фізичні дії, спрямовані на перешкоджання особі скористатися цим правом.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Конституцією України регламентовано, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).
Під час застосування правил спеціалізації суддів потрібно виходити з єдності правового статусу судді, що передбачає здійснення ним правосуддя в будь-якій справі, віднесеній до юрисдикції конкретного суду (за винятком випадків, що прямо передбачені законом).
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах. Згідно частини 4 вказаної статті у складі апеляційного суду можуть утворюватися судові палати з розгляду окремих категорій справ.
Виходячи зі змісту зазначених положень запровадження спеціалізації не є обов`язковим, і таке визначення спеціалізації можливе лише за умови забезпечення належної роботи суду в цілому. Крім того, Рішення зборів суддів не може суперечити вимогам закону.
Відповідно до пункту 1 розділу VII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, збори суддів відповідного суду визначають спеціалізації кожного судді такого суду згідно із Загальним класифікатором спеціалізацій суддів та категорій справ, затвердженим Державною судовою адміністрацією України. Для кожного судді може бути визначена більше, ніж одна спеціалізація. Визначення спеціалізацій суддів у суді, в тому числі слідчих суддів, має забезпечити виключення випадків неможливості проведення автоматизованого розподілу справи або матеріалів кримінального провадження через відсутність суддів відповідної спеціалізації. Крім того, запроваджена зборами відповідного суду спеціалізація суддів не може бути підставою для відмови в доступі до правосуддя в конкретному суді.
Крім того, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду (у редакції рішення Ради суддів України від 15 вересня 2016 року № 58) установлено, що автоматизований розподіл судових справ між суддями в судах, у яких відсутня спеціалізація або її застосування неможливе, здійснюється між усіма суддями.
Тобто, шляхом прийняття зборами суддів відповідного суду Рішення щодо організації внутрішньої діяльності цього суду автоматизована система може бути налаштована таким чином, щоб забезпечити виключення випадків неможливості проведення автоматизованого розподілу справи через відсутність суддів відповідної спеціалізації, забезпечуючи при цьому об`єктивний та неупереджений розподіл судових справ за допомогою модуля автоматизованого розподілу.
Виходячи із закріпленого в Конституції України та процесуальних кодексах принципу територіальної юрисдикції, саме Львівський апеляційний суд є повноважним щодо перегляду в апеляційному порядку всіх проваджень кримінальної і цивільної юрисдикції, та справ про адміністративні правопорушення в межах відповідного апеляційного округу.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в апеляційному порядку здійснюється колегіально судом у складі не менше трьох суддів.
При цьому з наданої судом інформації вбачається, що у Львівському апеляційному суді здійснюють правосуддя двадцять п`ять суддів, дванадцять з яких входять до судової палати з розгляду кримінальних справ та тринадцять до судової палати з розгляду цивільних справ.
З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що Львівським апеляційним судом не вичерпано процесуальних можливостей по формуванню колегії суддів для розгляду матеріалів провадження (справа № 463/2285/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , тому підстави для направлення вказаних матеріалів із Львівського апеляційного суду до іншого суду апеляційної інстанції, відсутні, а подання слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 34 КПКУкраїни, Суд,

постановив:
Відмовити у задоволенні подання Львівського апеляційного суду про направлення матеріалів провадження (справа № 463/2285/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2021 року до іншого суду апеляційної інстанції.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3