Справа № 216/1040/20
Провадження № 1-кп/216/377/21

ВИРОК
іменем України
19 серпня 2021 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Хуст, Закарпатської області, громадянка України, не одружена, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, без освіти, не працює, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , також періодично АДРЕСА_3 , раніше судима:
- 10.10.2016 року Амур-Нижньодніпровським судом м. Дніпро за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;
- 03.02.2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік;
- 01.03.2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з наданням іспитового терміну строком на 1 рік,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
учасники кримінального провадження:
обвинувачене ОСОБА_3
встановив:
ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимою, маючи непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість в період іспитового строку, вчинила новий умисний корисливий злочин. Так 24.12.2019 року приблизно о 13.50 год. ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір скерований на таємне викрадення чужого майна, з подальшим його зверненням на свою користь, переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, знаходячись в салоні маршрутного таксі №228, який прямував до площі Визволення, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого мана та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги потерпілої ОСОБА_6 , з правої кишені її куртки, таємно викрала мобільний телефон марки «Lenovo А6020а46», чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 ; імеі2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи складає 1493,33 грн. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись ним на свою користь, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1498,33 гривень.
Своїми умисними діями обвинувачене ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, який кваліфікується за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину визнала повністю, розкаялась, суду пояснив, що на десь в кінці 2019 року, більш точної дати не пам`ятає однак вважає, що в обвинувальному акті зазначено вірну дату, вона їхала в громадському транспорті м. Кривого Рогу в маршрутному таксі №228 в напрямку площі Визволення. Перебуваючи в маршрутці вона помітила потерпілу, в кишені куртки якої знаходився мобільний телефон. Скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та інших осіб викрала телефон потерпілої марки «Леново», темного кольору. В подальшому вийшла з маршрутного таксі і згодом продала телефон на базарі незнайомому чоловікові. Отримані кошти витратила на власні потреби. У вчиненому кається просить суворо не карати та не позбавляти волі. Також повідомила суд, що вона періодично проживає в Закарпатській, Одеській, Дніпропетровській області при цьому часто залишає своїх неповнолітніх дітей під нагляд інших осіб.
Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого нею злочину, вина останньої повністю доводиться й дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Зокрема з висновку експерта №19/104-17/1/5/110 від 04.02.2020 року вбачається, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Lenovo» моделі «Vibe K5 Plus (6020а46)», станом на 24.12.2019 року, могла складати 1498,33 грн. (а. с. 27-30).
З протоколу огляду мобільного телефону від 11.02.2020 року та фото таблиці до нього вбачається, що в присутності понятих та власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_7 був оглянутий мобільний телефон марки «Lenovo 6020», в такому протоколі зафіксовані зовнішні ознаки відповідного телефону (а. с. 33-38).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_7 на фото під номером два опізнав незнайому жінку, яка 24.12.2019 року продала йому мобільний телефон марки «Lenovo 6020». Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками під номером два значиться ОСОБА_3 (а. с. 41-42).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 19.02.2020 року та фото таблицею до нього, проведеного за участю ОСОБА_3 та в присутності двох понятих вбачається, що при проведенні відповідної слідчої дії ОСОБА_3 відтворила свої дії під час вчинення злочину 24.12.2019 року (а. с.70-73).
Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.
Обставини, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.
Обставина, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
При цьому суд вважає неможливим визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої рецидив злочину (згідно обвинувального акту), оскільки у ч. 4 ст. 67 КК України вказано, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше судима за вчинення злочину передбаченого ст. 185 КК України, судимість згідно ст. 89 КК України на час постановлення вироку не погашена, тому злочин в якому обвинувачується ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України є вчиненим особою, яка раніше вчиняла злочин по вказаній статті, і за який вона була засуджена вироком суду, а тому в даному випадку наявна повторність злочинів, відповідно до п. 1 Примітки ст. 185 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує мету покарання яка полягає у вихованні та соціальній реабілітації винного, характер та тяжкість вчиненого нею злочину, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину і його мотиви, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченої, яка є раніше неодноразово судимою особою за аналогічні злочини, що належних висновків для себе не зробила і знову вчинила злочин під час перебування на випробувальному терміні, під наглядом лікаря нарколога чи психіатра не перебувала та не перебуває, по місцю проживання в м. Кривому Розі характеризується позитивно, сприяла органам досудового розслідування та суду у встановленні істини по справі, має на утриманні неповнолітніх дітей, вік яких перевищує сім років.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої не можливе без ізоляції від суспільства, оскільки обставини встановлені під час судового розгляду свідчать, що ОСОБА_3 схильна до вчинення злочинів проти власності, при цьому остання не скористалась наданою їй можливістю довести своє виправлення без відбування реальної міри покарання вчинивши злочин під час перебування на випробувальному терміні, що на думку суду свідчить про її стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень та не сприйняття встановлених суспільних правил поведінки та можливих негативних наслідків від вчинення протиправних нею діянь як для себе так і для оточуючих. І на таку її поведінку не впливає і реальна небезпека можливості застосування щодо неї покарання у вигляді позбавлення волі, яке було визначене попереднім вироком суду. Наявність у неї на вихованні неповнолітніх дітей, яких зважаючи на її мандрівний спосіб життя, вона неодноразово залишає під нагляд інших осіб, також не стримала її від вчинення протиправного діяння, при наявності реальної загрози на позбавлення волі. А тому останній слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах встановлених у санкції статті. На думку суду, такий вид покарання буде достатній, як кара для обвинуваченої та є необхідним для виправлення останньої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою так і іншими особами та відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Разом з цим вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2019 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 1 рік. Отже, ОСОБА_3 вчинила новий злочин протягом визначеного вироком суду іспитового строку.
Частиною 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 із відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
За вказаних обставин остаточне покарання відносно ОСОБА_3 слід визначити з застосуванням положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Підстав для застосування положень ст. 79 КК України суд не вбачає.
З обвинуваченої ОСОБА_3 відповідно до ст. 124 КПК України підлягають до стягнення в дохід держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи на досудовому слідстві.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався, відповідне клопотання прокурор не заявляв, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченої.
Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, ч. 2 ст. 185 КК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2019 року та визначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_3 , в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 628,04 грн.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- мобільний телефон марки «Lenovo» А6020а46 Dark Gray, імеі1: НОМЕР_1 ; імеі2: НОМЕР_2 , переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 вважати повернутим законному володільцю.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити засудженій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження які не були присутні в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1