ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/459/21 Справа № 706/321/21 Категорія: ст.ст.183, 199 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора захисниківОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеокнференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шукайвода Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу - тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 31.07.2021, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

У судовому засіданні 27 травня 2021 року ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області продовжено строк запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_9 на строк 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 31.07.2021, включно.

Ухвала суду обґрунтована тим, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою закінчується 01.06.2021, ризики які були встановлені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують на даний час існувати, тому суд вважав за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_9 , під вартою на шістдесят днів, що фактично виключає можливість задоволення клопотання останнього та його захисників стосовно зміни запобіжного заходу.

При цьому, судом враховано ступінь тяжкості злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , в зв`язку з чим прийшов до висновку, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу продовжують існувати.

Також судом враховано вимоги статей 177, 178 КПК України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисники обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Клопотання сторони захисту задовольнити, змінивши ОСОБА_9 обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, поклавши певні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України. Звільнити ОСОБА_9 з-під варти.

В апеляційній скарзі посилається на те, що тяжкість висунутого ОСОБА_9 обвинувачення та ризик його незаконного впливу на свідків, потерпілу та інших осіб, пов`язаних зі справою, як аргумент для чергового продовження тримання останнього під вартою, згадувалося і в первинній ухвалі про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і в усіх наступних ухвалах про продовження строку позбавлення його волі. Тобто, з плином часу це обґрунтування не змінилося і далі складається з тих самих шаблонних та стереотипних висновків. Суд постійно обґрунтовує подальше тримання під вартою обвинуваченого відсутністю підстав для його звільнення, тоді як п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає протилежний підхід та вимагає наведення судом підстав для тривалого тримання особи під вартою.

Вважає, що системні порушення засад законності і верховенства права, не забезпечення ОСОБА_9 права на свободу та особисту недоторканість дають підстави для обґрунтованих висновків про відсутність процесуальної (процедурної) справедливості під час судового розгляду справи, не забезпечення йому доступу до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ч.3 ст.407 КПК України постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою закінчується 01.06.2021, ризики які були встановлені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують на даний час існувати, тому суд вважав за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_9 , під вартою на шістдесят днів, що фактично виключає можливість задоволення клопотання останнього та його захисника стосовно зміни запобіжного заходу.

При цьому судом враховано ступінь тяжкості злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , в зв`язку з чим прийшов до висновку, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу продовжують існувати. Також судом враховано вимоги ст.ст.177, 178 КПК України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі. При цьому, ОСОБА_9 перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінального покарання, може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб пов`язаних з досудовим слідством у справі, загрожуючи їхньому життю та здоров`ю, а також з метою уникнення кримінальної відповідальності може ухилятися від явки до суду.

Таким чином, про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та відсутність підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу свідчить тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим у вчиненні злочину в якому він обвинувачується та те, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого посилаються на те, що суд постійно обґрунтовує подальше тримання під вартою обвинуваченого відсутністю підстав для його звільнення, тоді як п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає протилежний підхід та вимагає наведення судом підстав для тривалого тримання особи під вартою.

В свою чергу, колегія суддів з врахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 вважає зазначені доводи апелянта неприйнятними.

Крім того, продовжуючи обвинуваченому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевим судом належним чином вмотивовано своє рішення з приводу розумних строків тримання особи під вартою, при цьому враховано норми чинного законодавства, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини.

Неспроможними є доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що на їх думку, системні порушення засад законності і верховенства права, не забезпечення ОСОБА_9 права на свободу та особисту недоторканість, дають підстави для обґрунтованих висновків про відсутність процесуальної (процедурної) справедливості під час судового розгляду справи, не забезпечення йому доступу до правосуддя, оскільки апелянтами не надано доказів щодо обмеження ОСОБА_9 місцевим судом в доступі до правосуддя та у чому виражається таке обмеження.

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення захисником ОСОБА_7 направлено апеляційному суду журнал судового засідання Маньківського районного суду Черкаської області, згідно якого було допитано потерпілу та свідків.

В свою чергу колегія суддів вважає, що зазначена обставина не може слугувати підставою для задоволення вимог апеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо скасування оскаржуваного рішення та обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки при обиранні до обвинуваченого того чи іншого запобіжного заходу судом, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, враховуються в сукупності всі обставини кримінального провадження. На думку апеляційного суду зазначені вимоги чинного законодавства та обставини кримінального провадження враховані місцевим судом при продовженні даного запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , а тому зазначені вимоги апелянта є неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, апелянтами не надано належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про неможливість тримання під вартою ОСОБА_9 .

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року, якою щодо ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу - тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 31.07.2021, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді