Єдиний унікальний номер справи 185/3346/21
Провадження № 1-кп/185/427/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м.Павлоград кримінальне провадження, що внесене в ЄРДР за № 0000082 від 13.04.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

12.04.2021 року приблизно о 09.30 годині обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи по вул.Верстатобудівників м.Павлограда Дніпропетровської області та побачивши стоячий поблизу входу до цегляної будівлі літньої розважальної площадки велосипед марки «Україна ХВЗ» зеленого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та підійшовши до вказаного велосипеду, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, впевнившись у відсутності свідків - очевидців, та в тому що його дії носять таємний характер, і за ним ніхто не спостерігає, взяв велосипед марки «Україна ХВЗ» зеленого кольору. З місця вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 зник, викраденими майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 900 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 судом кваліфіковані саме за ч.1 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, проте вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні крадіжки визнав, суду пояснив, що 12.04.2021 року вранці він проходив по вул.Верстатобудівників на селищі «ПЗТО» м.Павлограда та біля входу на літню розважальну площадку побачив велосипед марки «Україна» зеленого кольору. Переконавшись, що поруч нікого немає, він забрав велосипед та поїхав додому. В подальшому після спілкування з поліцією, він одразу повернув велосипед. В скоєному щиро кається, просить суворо його не наказувати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду провадження.

Судом були досліджені наступні письмові докази.

Висновок судово-товарознавчої експертизи від 15.04.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість станом на 12.04.2021 року велосипеду марки «Україна» ХВЗ зеленого кольору з рамою чоловічого типу, в справному стані, могла складати 900 гривень.

Постанова про визнання речовим доказом від 16.04.2021 року, згідно якої на стадії досудового розслідування речовим доказом визнано велосипед марки «Україна» ХВЗ зеленого кольору, який переданий на відповідальне збереження потерпілому ОСОБА_5 .

Розписка потерпілого ОСОБА_5 від 16.04.2021 року про отримання велосипеду марки «Україна» ХВЗ зеленого кольору на відповідальне збереження.

Під час дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого, а саме вимоги УІТ ГУНП в Дніпропетровській області, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше декілька разів притягався до кримінальної відповідальності:

1) 19.08.1993 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ст.229-6 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 6 місяців, звільнений 23.12.1993 року за відбуттям строку покарання;

2) 12.11.1996 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.206 ч.2, ст.141 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна, звільнений 20.04.1997 року на підставі ЗУ «Про амністію»;

3) 09.12.1999 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.140 ч.3, ст.140 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна, звільнений 31.08.2002 року за відбуттям строку покарання;

4) 08.04.2004 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.2, ст.186 ч.3, ст.189 ч.2, ст.185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 21.08.2006 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 3 дня;

5) 14.06.2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.122 ч.1 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, звільнений 23.12.2011 року умовно-достроково на 9 місяців 29 днів;

6) 24.05.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

У відповідності вимог ст.ст.89, 90 КК України судимості обвинуваченого ОСОБА_3 погашені, оскільки 24.05.2013 року під час ухвалення останнього за часом вироку обвинуваченого ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, тому строк для погашення судимості розпочався з моменту набрання вироком законної сили, тобто з 24.06.2013 року. Скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням за вказаним вироком стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не приймалось, суд не направляв засудженого для відбування призначеного покарання відповідно до ч.2 ст.78 КК України.

За вказаним питанням існує правова позиція ВС в постанові від 26.08.2020 року в справі №431/2787/19. Так, у випадку засудження за останній злочин із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України строк погашення судимості за попередній злочин має обчислюватися з дня набрання законної сили обвинувальним вироком за останній злочин, якщо протягом іспитового строку засуджений не вчинить нового злочину та якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване на інших підставах, передбачених законом, або суд не направить засудженого для відбування призначеного покарання відповідно до ч.2 ст.78 КК України.

Суд, проаналізувавши покази обвинуваченого, співставляючи їх з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_3 , встановленням факту погашення судимості у останнього, а також з іншими доказами кримінального провадження, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, - робить висновок про те, що покази обвинуваченого та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, тому і покладені в основу вироку. Зазначені докази винуватості обвинуваченого є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки повністю підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч.3 ст.337 КПК України).

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, а ознака повторності в діях обвинуваченого ОСОБА_3 відсутня, оскільки останній вважається таким, що не має судимості.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії проступку, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання вини та каяття у вчиненому, добровільне відшкодування шкоди.

Обставинами, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, пом`якшуючих його покарання обставин, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізолювання від суспільства та призначає йому покарання в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини КК України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, тобто в умовах виконання за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосований.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-товарознавча експертиза, згідно довідки Дніпропетровського НДЕКЦ МВС на проведення експертизи було витрачено 653.80 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 653.80 гривень.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити за ч.1 ст.185 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 653.80 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1