ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/985/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/164/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.289 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9

представника служби у справах дітей Збаразької міської ради - ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 06 липня 2020 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, студента друдого курсу Лановецької філії Державного навчального закладу Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою підготовкою, не одруженого, раніше не судимого

звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України із застосуванням щодо нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі його на поруки матері ОСОБА_9 , до досягнення ним повноліття, за умови, що з дня передачі його на поруки виправдає довіру матері, не ухилятиметься від заходів виховного впливу та не порушуватиме громадського порядку.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року незаконною через неправильне застосування судом закону України, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що відповідно до ч.1 ст.105 КК України, яку застосував суд, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбачена можливість звільнення неповнолітнього, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, від покарання.

Звертає увагу, що рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду.

Аналізуючи положення КК України, якими регламентовано порядок звільнення від покарання, вказує, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, згідно ч.2 ст.373 КПК України повинен постановити вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні і, керуючись ст.105 КК України, звільнити його від покарання без визначення його виду та розміру і застосувати примусові заходи виховного характеру.

Стверджує, що в суду першої інстанції не було підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру.

Вважає, що суд, при винесенні рішення у даному кримінальному провадженні у вигляді ухвали про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, не застосовував закон, який підлягає застосуванню, а саме норми ч.1 ст.105 КК України та застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме норми, які регламентують звільнення неповнолітнього віл кримінальної відповідальності.

Просить скасувати ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальнику відповідальність,та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу і, з мотивів неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції; обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 та представника служби у справах дітей Збаразької міської ради, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, ухвалу Збаразького районного суду від 29 березня 20121 року відносно ОСОБА_7 вважають законною та обґрунтованою і тому просять залишити її без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, згідно ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а також застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду захисником неповнолітнього ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один або декілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті.

Системний аналіз положень Кримінального кодексу, якими регламентовано порядок звільнення особи від покарання, дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення від призначення покарання як виду примусових заходів у цілому.

Це означає, що суд, приймаючи рішення на підставі ст.105 КК України про звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання, виходячи з приписів ч.2 ст.373 КПК України, повинен постановити вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні і, керуючись ст.105 КК України, звільнити його від покарання та застосувати примусові заходи виховного характеру.

Тому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо відсутності у суду першої інстанції підстав для прийняття процесуального рішення у формі ухвали про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України.

Таким чином, ухваливши рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, місцевий суд не застосовував закон, який підлягає застосуванню, а саме норми ч.1 ст.105 КК України та застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме норми, які регламентують звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Звільнивши неповнолітнього ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності всупереч положень ст.105 КК України, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що у відповідності до ст.412 КПК України також є підставою для скасування судового рішення.

Оскільки судове рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, за даних обставин, повинно прийматись у формі вироку, а приписи ч.1 ст.407 КПК не передбачають повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду на ухвалу суду першої інстанції, скасувати таку ухвалу та постановити вирок, тому ухвала Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону дослідити в судовому засіданні обставини, в обсязі необхідному для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 413, 415 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України із застосуванням щодо нього примусових заходів виховного характеру скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в Збаразькому районному суді Тернопільської області.