ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1139/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/617/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 24 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Токарівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості,
Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до набрання даним вироком законної сили.
Строк відбуття покарання відраховано з моменту фактичного затримання з 16.01.2019 року.
Згідно вироку органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, за наступних обставин.
Так, 14 січня 2019 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході розмови зі своєю матір`ю - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала разом з ним, попросив у останньої грошові кошти на придбання тютюнових виробів та алкогольних напоїв, на що остання відповіла відмовою.
В результаті відмови ОСОБА_9 надати ОСОБА_7 грошові кошти, на підґрунті виниклих особистих неприязних відносин між ними почався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник прямий умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння її майном, а саме грошовими коштами.
З метою реалізації свого прямого умислу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий мотив, спрямований та заволодіння грошовими коштами останньої, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , яка знаходилась в приміщенні коридору вказаної квартири, та наніс удар правою рукою в обличчя останньої, в результаті чого вона впала на підлогу, де ОСОБА_7 наніс їй один удар взутою лівою ногою в область тулубу та два удари правою взутою ногою в область голови.
Продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 та подальшого заволодіння її майном, діючи з цією метою, ОСОБА_7 , взяв дерев`яну палку виготовлену у формі бити, яка знаходилась поряд із вхідними дверима вказаної квартири, та наніс не менше чотирьох ударів даною битою в область життєво-важливого органу - голови ОСОБА_9 , після чого остання припинила подавати ознаки життя.
Злочинними діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-19/26/19Дт від 11.03.2019, були заподіяні наступні тілесні ушкодження:
- закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку з формуванням крововиливів під м`які мозкові оболонки в області полюсів лобних долей, в області базальної поверхні лівої скроневої долі, на кордоні правої тім`яної та потиличної долей, в області мозочку, з виливом крові під тверду мозкову оболонку в області основи черепу, з дифузними крововиливами у м`які покрови голови, крововиливів у слизові оболонки губ, чотирьох розривів та крововиливів слизових оболонок порожнини рота в проекції 33,34,43,44 зубів, та з наявністю зовнішніх ушкоджень: садна на лобі праворуч в області проекції правої надбрівної дуги, забитої рани на 0,3 см донизу від вищевказаного садна, двох саден на 0,1 см вище від вказаного садна, трьох саден в області проекції зовнішнього краю правої надбрівної дуги, садна на лобі праворуч розпочинаючись від області проекції внутрішнього краю правої надбрівної дуги, синцю на верхньому повіці правого ока, садна на 0,6 см праворуч від садна в правій виличній області, двох саден на правій щоці, двох синців на правій щоці, синцю на лобі ліворуч на 0,2 см вище області проекції лівої надбрівної дуги, садна в області проекції лобного бугора ліворуч, садна, що відходить від вищевказаного садна та переходить у дугасте садно в області проекції лівої надбрівної дуги, яке переходить в садно що поширюється на ліве верхнє повіко, з якої переходить на область проекції лівої виличної кістки та іде по її контуру донизу де майже повністю займає ліву виличну область та область лівої щоки, садна на нижньому повіці лівого ока, садна в області проекції лівого кута нижньої щелепи, розлитого синцю на лівій щоці, лівій виличній області, лівій навколо-вушній області, лівій вушній раковині, восьми саден в області спинки, кінчику та лівого крила носа, двох саден на 0,2 см ліворуч від лівого крила носа, синців на верхній та нижній губах, синцю на підборідді, садна на лівій вушній раковині в області завитку та навпроти-завитку, що відповідно до п. 4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6 віднесена до - тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.2 п. 2.1.3 вказаних правил);
- закритої тупої травми груді і живота у вигляді переломів 4,5,6,7,8 ребер праворуч по середньо-ключичній лінії, перелому 6 ребра ліворуч між середньо-ключичній та навколо-грудинній лініями, переломів 7,8,9 ребер ліворуч по середньо-ключичній, перелому грудини в третьому міжребер`ї, з масивними крововиливами в оточуючі м`які тканини, та підпристінкову плевру, масивного крововиливу у брижу в області поперечно-ободової кишки віднесе на до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.2.2.1.в., п.2.2.2. п. 4.11 «зазначених правил);
- синець на шиї з крововиливами у підшкірну жирову клітковину в проекції вказаного синця, синецьна правій боковій, передній та лівій боковій поверхнях шиї в верхній третині; крововиливи у підшкірну клітковину шиї по ходу вищевказаного синця; синець в області проекції правої ключиці; синець та два овальних садна в області проекції передньої ості лівої клубової кістки;синець в області проекції правого плечового суглобу по передній поверхні правого плеча; синець на тильній поверхні правої кисті; синець на тильній поверхні лівої кисті; чотири синці на правому коліні; два садна в верхній третині правого стегна по передній поверхні; три синці на лівому коліні; три садна на лівому коліні, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.3.2 п. 2.3.5 зазначених правил).
Усвідомлюючи, що ОСОБА_9 припинила подавати ознаки життя, ОСОБА_7 нахилившись над ОСОБА_9 , з-під бюстгальтеру, який був одягнутий на ній, витягнув грошові кошти у сумі 200 грн., тим самим заволодів ними, після чого, з вказаним майном з місця пригоди зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
В результаті умисних протиправних дій з боку ОСОБА_7 , наступного дня настала смерть ОСОБА_9 , причиною якої стала вказана закрита черепно-мозкова травма, що смертельно ускладнилась гострим розладом мозкового кровообігу.
Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за п.6 ч.2 ст.115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок скасувати у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що протоколу огляду місця події від 15.01.2019, відсутні підписи всіх зазначених у ньому осіб, що є неприпустимим.
Крім того, вважає, що на сторінці п`ятій даного протоколу, де зазначено слідчим предмети які вилучаються з огляду місця події, поняті поставили свої підписи не під текстом, а взагалі в кінці сторінки, і таким чином слідчий міг безперешкодно робити дописи у вилучені майна вже після огляду.
На зазначачену обставину суд незважаючи на заперечення сторони захисту увагу не звернув.
Крім того, на стадії дослідження доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, стороною обвинувачення було зазначено лише назви експертиз та дати їх складання, висновки експертів стороною обвинувачення взагалі не зачитувались, на що сторона захисту зробила зауваження, але судом було проігноровано дане зауваження, так як всі висновки експертиз спростовують вину у скоєнні злочину ОСОБА_7 .
Також, сторона захисту звертала увагу суду на висновок судово-медичної експертизи №14/210-Дм/19 від 06.02.2019, в якому на сторінці другій в розділі 2.1.опис речових доказів в пункті 2.1.1. зазначено, що слідчий ОСОБА_10 доставила речовий доказ в одному конверті на якому зазначено слідче управління та дата 16.01.2019 ЄРДР №0000051.
Але згідно огляду місця події від 15.01.2019, встановлено, що огляд здійснював слідчий Дергачівського ВП ОСОБА_11 , тоді у сторони захисту виникає питання яким чином печатки слідчого управління є на конвертах з вилученим в ході огляду.
Крім того, на даних конвертах зазначена дата пакування 16.01.2019, в той час як огляд місця події здійснювався 15.01.2019, таким чином в матеріалах справи мають місце наявні ознаки фальсифікації матеріалів справи під час огляду місця події.
Під час судового засідання на стадії дослідження доказів зазначені вище факти були стороною захисту повідомлені суду, що такі докази не можуть бути допустимими, але дані факти судом залишилися по за увагою, та у вироку взагалі не зазначені, що є неприпустимим.
Також знаходиться в матеріалах справи судово-медична експертиза №14/209 Дм/19 від 01.02.2019, в якій на сторінці другій в розділі 2.1.опис речових доказів в пункті 2.1.1. зазначено, що слідчий ОСОБА_10 доставила речовий доказ в одному конверті на якому зазначено слідче управління, зазначено номер єрдр №001821, фабула вбивство
ОСОБА_12 той же час, підозра підзахисному повідомлена у ЄРДР №0000051, а єрдр №001821, тобто з кодировкою 2018 ріку та ніякого відношення до справи не має.
Крім того, сторона захисту звернула увагу суду щодо понятих, які приймали участь у всіх слідчих діях при відібранні зразків для експертного дослідження у ОСОБА_7 в різний проміжок часу в продовж місяців.
Так захистом встановлено, що поняті є працівниками Дергачівського відділу поліції , що є наявним порушенням КПК України.
Також автор апеляційної скарги вказує, що жоден свідок, який допитаний в ході судового засідання не зазначив, що особисто бачив як ОСОБА_7 скоїв вбивство матері, покази їх будувалися на припущеннях.
Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 наносив матері удари битою, але в ході судового засідання свідок - сусід ОСОБА_13 зазначив, що останній не міг битою наносити удари матері, бо він дану биту виніс з квартири коли заходив до квартири ОСОБА_7 , але судом не надано даним свідченням відповідної оцінки, та у вироку не зазначено взагалі.
Крім того, свідок ОСОБА_13 зазначив, що заходив в квартиру ОСОБА_14 , та бачив на підлозі в безпорадному стані матір ОСОБА_7 , яка була побита та хрипіла, але незважаючи на даний стан останньої, не зателефонував операторам 102 та 103, залишив останню помирати, діям останнього стороною обвинувачення не надано чомусь відповідної правової оцінки, що свідчить про відповідну заінтересованість сторони обвинувачення у показах даного свідка або впливу сторони обвинувачення на свідка щодо залишення людини в небезпеці.
Крім того, даний свідок зазначає, що покійна постійно зловживала спиртними напоями, та в період скоєння злочину відносно неї також, але згідно експертного дослідження трупа останньої встановлено, що остання на момент смерті не знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, але судом дані зауваження сторони захисту взагалі не взяті до уваги, не надано відповідної оцінки свідченням свідка щодо вводу суду в оману.
Також сторона захисту зазначає, що речові докази по справі, вилучені під час огляду місця події взагалі не досліджувалися судом, та залишилися по за увагою суду.
Враховуючи викладене, вважає, що докази отриманні в порушення вимог КПК України не можуть бути покладені в основу висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та використані судом при ухваленні вироку.
Обвинувачений ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги свого захисника зазначив, що суд першої інстанції взяв за основу вироку покази свідка Коверги, а його (обвинуваченого) покази до уваги не прийняв.
Вказує, що на знарядді злочину відсутні мікрочастини шкіри та волосся потерпілої, а наявна лише кров.
Також зазначає, що під час судового розгляду не було досліджено речові докази.
Вважає, що його допит, допит свідків, дебати та останнє слово тривало замало лише одну годину.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.
Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.
Відповідно дост. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.
Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.
При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України підтверджується сукупністю доказів безпосередньо досліджених судом першої інстанції, яким надана належна оцінка.
В той же час апеляційній скарзі сторона захисту наголошує, що судом допущено неповноту судового розгляду, оскільки не було досліджено речові докази у справі, натомість таке твердження не ґрунтується на матеріалах провадження, виходячи з наступного
Відповідно до ч.2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Як вбачається з матеріалів провадження в судовому засіданні 25.05.2020 року за згодою всіх учасників судового розгляду визначено наступний порядок дослідження доказів: провести допит свідків, потерпілого, дослідити матеріали справи, допитати обвинуваченого.
22.06.2020 року за згодою всіх учасників судового розгляду змінено порядок дослідження доказів та визначено почати дослідження доказів з допиту свідків.
В подальшому жодна зі сторін кримінального провадження не заявляла клопотань щодо зміни порядку дослідження доказів, та вони досліджувались в раніше визначеному порядку.
Не було заявлено доповнень стороною захисту щодо необхідності дослідження речових доказів і після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами.
Отже за відсутності клопотань суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів.
Відповідно до ч.ч. 1,2,6 ст. 22 КПК України Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Назване на думку колегії суддів свідчить про вільне використання суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених кримінально-процесуального закону, що узгоджується із такою засадою кримінального провадження як диспозитивнісмть, що закріплена у п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України.
Відтак відсутні підстави вважати, що докази у справі були дослідженні не повно.
Щодо посилань автора апеляційної скарги на недопустимість такого доказу як протокол огляду місця події від 15.01.2019 року через відсутності у ньому підписів всіх осіб, що брали в ньому участь колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 87 КПК України встановлено критерії визнання доказів недопустимими, а саме: якщо вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Крім того, недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
- після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
- під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
- під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що підстави, з яких сторона захисту вимагає визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 15.01.2019 року не відповідають критеріям недопустимості доказів визначених у ст. 87 КПК України.
Не є обґрунтованими і посилання автора апеляційної скарги на порушення принципу безпосередності дослідження доказів судом.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не
В той же час, в апеляційній скарзі наводиться твердження, що стороною обвинувачення на стадії дослідження доказів на підтвердження провини ОСОБА_7 лише зачитувались назви експерти та дати їх складання, а самі висновки не зачитувались.
Між тим, в апеляційній скарзі відсутні посилання на те, що саме суд безпосередньо не досліджував певні докази.
Не зазначено про це і під час апеляційного розгляду.
За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості констатувати порушення судом першої інстанції такої засади кримінального провадження як безпосередність дослідження доказів.
Також, колегія суддів не може погодитись із твердженням сторони захисту щодо участі у слідчих діях в різний час одних і тих же понятих, які є діючими працівниками Дергачівського відділу поліції.
Так відповідно до аналізу норм ст. 223 КПК України понятими є незацікавлена особа, яка залучається до проведення слідчих дій.
Закон не встановлює необхідності залучення для кожної окремої слідчої дії різних понятих.
Відтак, твердження апеляційної скарги відносно того, що мало місце порушення закону, оскільки у всіх слідчих діях були залучені одні й ті ж самі поняті є необґрунтованим.
Посилання сторони захисту на те, що ці поняті є працівниками правоохоронних органів не підтверджено як матеріалами провадження, так і доводами апеляційної скарги, а відтак є припущенням.
Також сторона захисту в апеляційній скарзі звертає увагу на невідповідність дати проведення огляду від 15.01.2019 року у домоволодінні ОСОБА_7 даті пакування (опечатування) конвертів з вилученими під час огляду предметами, які доставлені на експертизу та на яких стоїть дата 16.01.2019 року.
Проте такі твердження не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.
Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.
У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.
Більше того, відповідно до протоколу огляду його було розпочато о 18:30 годині 15.01.2019 року та закінчено в цей же день о 21:15 год., тобто вочевидь після закінчення робочого часу.
Відтак факт остаточного опечатування саме 16.01.2019 року предметів, вилучених під час огляду домоволодіння ОСОБА_7 відповідає вимогами ст. 237 КПК України та не є порушенням даної норми.
Також, не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що проведена у справі експертиза № 14/209-Дм/19 від 01.02.2019 року зроблена стосовно речового доказу у іншому кримінальному провадженні.
Як вбачається з даної експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №0000051 від 15.01.2019 року, дійсно речовий доказ містить помилки у його маркуванні, що містять характер описки в частині номеру кримінального провадження.
Проте інші його реквізити та вміст, збігаються із тим кримінальним провадження у якому він був наданий.
Крім того, безпосередньо висновок даної експертизи стороною захисту не оспорюється.
Також в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що жоден з допитаних свідків не зазначив, що особисто бачив як ОСОБА_7 скоїв вбивство своєї матері.
В той же час, висновок суду про винуватість ОСОБА_7 ґрунтується не на виключно показах свідків, їх свідчення були включені судом в сукупність доказів на підставі яких зроблено висновок про винуватість обвинуваченого.
Під час судового засідання в суді першої інстанції допитані свідки дали наступні покази.
Зокрема свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_7 . Підтвердила той факт, що він разом з матір?ю зловживали спиртними напоями. ОСОБА_7 ні де не працював. В день події були сильні крики з квартири ОСОБА_14 , однак до поліції не зателефонувала. Була присутня, коли приїхали співробітники поліцїї і ОСОБА_7 показував, як наносив тілесні ушкодження матері, та розповідав, що причиною вбивства стала відмова матері надати йому гроші;
Свідкок ОСОБА_13 пояснив що він є сусідом ОСОБА_14 . В день події почув крики ОСОБА_7 та його матері. Двері в їх квартиру були напіввідкриті.
Там лежала ОСОБА_9 , вся синя з ознаками життя. ОСОБА_7 стояв поруч з нею та перебував в алкогольному сп?янінні.
Після чого свідок пішов до іншої сусідки, щоб вона зателефонувала до поліції. Через деякий час приїхали співробітники поліції. Запросили його до квартири ОСОБА_7 , де вже знаходилася мертва ОСОБА_9 .. Та в присутності поліції ОСОБА_7 підтвердив, що бив свою матір палкою та наносив тілесні ушкодження. Дані свари виникали доволі часто.
Сукупний аналіз показів даних свідків вказує на те, що у день подій дійсно мала місце сварка між ОСОБА_7 та його матір`ю, яка відбувалась в їх квартирі.
Дані покази кореспондуються із висунутим ОСОБА_7 обвинуваченням, яке визнано судом доведеним та згідно якого останній під час сварки зі своєю матір`ю наносив їй тілесні ушкодження саме в квартирі за місцем їх мешкання.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що лише штовхнув свою матір, але не зміг пояснити наявність у неї множинних тілесних ушкоджень.
В той же час він же пояснив, що сторонні особи в їх квартирі не знаходились.
За таких обставин колегія суддів вважає що покази допитаних свідків доповнювали та надавали можливість отримати більш точне уявлення щодо подій злочину, а відтак в сукупності з іншими дослідженими доказами обґрунтовано свідчили про доведеність висунутого обвинувачення.
Намагання в апеляційній скарзі сторони захисту перекласти провину за смерть матері ОСОБА_7 на свідка ОСОБА_13 , який будучи очевидцем її безпорадного стану нібито вчасно не зателефонував до служб 102, 103 не є коректним та спростовано показами цього ж свідка, оскільки саме він пішов до своєї сусідки з проханням викликати поліцію.
Посилання в апеляційній скарзі на те що свідок ОСОБА_13 виніс биту з квартири ОСОБА_7 , коли заходив до нього а відтак він ( ОСОБА_7 ) не міг наносити нею удари своїй матері не відповідають викладеним у вироку показам цього свідка.
Клопотань щодо повторного допиту свідка ОСОБА_13 під час апеляційного розгляду не заявлялось.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час дослідження труба потерпілої не встановлено, що вона знаходилась у стані алкогольного сп`яніння та це суперечить показам свідків про те, що остання зловживала спиртними напоями є безпідставним, оскільки це жодним чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.
Крім того, покази свідків в цій частині на які посилається сторона захисту не наведені у вироку.
Більше того, під час огляду місця події у АДРЕСА_1 , тобто за місцем мешкання ОСОБА_7 вилучено дерев`яну палицю з нашаруванням РБК та згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 17 січня 2019 року на неї разом з іншими вилученими предметами накладено арешт.
Підсумовуючи наведене вище колегія суддів вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на те, що досліджені судом першої інстанції докази не свідчать про винуватість ОСОБА_7 .
Більше того автор апеляційної скарги орієнтував суд апеляційної інстанції на те, щоб дати оцінку доказам які вже були предметам дослідження судом першої інстанції, але при цьому не ініціював питання щодо їх повторного дослідження в апеляційній скарзі та безпосередньо під час апеляційного розгляду.
Назване на думку колегії суддів свідчить про вільне використання суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених кримінально-процесуального закону, що узгоджується із такою засадою кримінального провадження як диспозитивнісмть
Тобто надаючи оцінку доводам апеляційної скарги колегія суддів зокрема виходить з положень ч.3 ст. 404 КПК відповідно до якої клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Також, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 373 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
За таких обставин зазначення у мотивувальній частині вироку при викладенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України є зайвим та підлягає виключенню з вироку.
В решті вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування за доводами апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 24 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку посилання на те, що органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді