УХВАЛА
Іменем України

30.07.2021 Справа №607/13095/21 Провадження № 1-кс/607/4304/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 01.07.2021 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 384 КК України,

УСТАНОВИВ:

26.07.2021 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із вказаною скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 01.07.2021 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 384 КК України, а також зобов`язати слідчого вручити ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та допитати як потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

Скарга мотивована тим, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом вчинення відносно ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які полягають у незаконному проведенні відносно нього негласних слідчих (розшукових) дій, незаконному проведенні обшуку його автомобіля, підробленні доказів та подання працівниками правоохоронних органів неправдивих доказів суду.

21.05.2021 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 подала клопотання слідчому про залучення останнього до участі у цьому кримінальному провадженні як потерпілого. Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24.05.2021 у задоволенні клопотання відмовлено. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 10.06.2021 за наслідками розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 скасовано вказану постанову слідчого від 24.05.2021 та зобов`язано повторно розглянути клопотання адвоката від 21.05.2021.

На виконання вимог ухвали слідчого судді слідчий ОСОБА_4 повторно розглянув клопотання адвоката ОСОБА_3 від 21.05.2021 та повторно відмовив у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Адвокат вважає, що постанова слідчого від 01.07.2021 не відповідає вимогам ст. 55 КПК України, а тому звернулася до слідчого судді із даною скаргою.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала заявлені вимоги та просила скаргу задовольнити з викладених у ній підстав. Зазначила, що у задоволенні її клопотання про визнання ОСОБА_5 потерпілим було повторно відмовлено. Вважає постанову слідчого невмотивованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України. Вказала, що у оскаржуваній постанові слідчий надав оцінку всім доводам заявника щодо вчинення кожного з кримінальних правопорушень та по суті встановив відсутність складу кожного із них, однак зазначене було здійснено без проведення повного, неупередженого та всебічного досудового розслідування. Повідомила, що 21.05.2021 нею в інтересах ОСОБА_5 було подане клопотання про проведення слідчої дії, яке було задоволено слідчим. Відтак адвокат зазначає, що задовольняючи її клопотання, яке подане в інтересах ОСОБА_5 , слідчий не заперечував той факт, що ОСОБА_5 є потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки ст. 56 КПК України наділяє потерпілого правом подавати клопотання, що не вбачається зі змісту ст. 66 КПК України, де вказані права свідка. Також вказала, що ЄСПЛ, розглядаючи справи, не потребує доказів спричинення моральної шкоди, а достатньо лише звернення особи, яка вважає, що така шкода їй спричинена. На думку адвоката, невизнання ОСОБА_5 потерпілим є істотним обмеженням процесуальних прав останнього, оскільки не дозволяє в повній мірі реалізовувати та захищати свої права. Також вказала, що зважаючи на те, що слідчий уже вдруге відмовив у визнанні ОСОБА_5 потерпілим, єдиним та ефективним засобом захисту прав останнього буде зобов`язання слідчого вручити ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а не просто скасування постанови слідчого. Зазначила, що ОСОБА_5 спричинена моральна шкода, оскільки у межах іншого кримінального провадження він визнаний обвинуваченим на підставі тих доказів, законність отримання яких розслідується у цьому кримінальному провадженні.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 скаргу не визнав і просив у скарзі відмовити. Вважає, що постанова про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим є належним чином мотивована. Щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 про проведення слідчих дій, зазначив, що фактично він не задовольняв це клопотання, а лише повідомив адвоката про те, що такі слідчі дії будуть проведені, так як ним і раніше планувалось проведення таких слідчих дій. Вважає, що дані обставини не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_5 є потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Повідомив, що під час досудового розслідування встановлено, що усі слідчі дії, у тому числі негласні слідчі (розшукові) дії відносно ОСОБА_5 були вчиненні відповідно до норм КПК України. Вказав, що слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також здійснити його допит, оскільки слідчий є самостійним при прийнятті процесуальних рішень, а вчинення цих дій є фактичним прийняттям слідчим рішення про визнання особи потерпілим.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, слідчий суддя встановив, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 384 КК України. Відомості до ЄРДР про ці кримінальні правопорушення внесені за заявами ОСОБА_5 .

21.05.2021 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулась до слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 з клопотанням про залучення ОСОБА_5 до участі у цьому провадженні як потерпілого.

Постановою слідчого від 24.05.2021 у клопотанні адвоката ОСОБА_3 відмовлено з тих підстав, що у матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували завдання ОСОБА_5 будь-якої шкоди.

10.06.2021 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду було скасовано вказану постанову слідчого та зобов`язано повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 від 21.05.2021 з урахуванням висновків, викладених в ухвалі слідчого судді.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 01.07.2021 у клопотанні адвоката ОСОБА_3 було повторно відмовлено з тих підстав, що слідчим не встановлено факту завдання ОСОБА_5 шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 384 КК України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином умовою для прийняття слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, визначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. І саме на слідчого покладається обов`язок довести відсутність підстав для залучення особи до участі у кримінальному провадженні як потерпілого.

При цьому шкода є об`єктивною категорією, що являє собою ті зміни, які настали в майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди. Набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі. Процесуальною формою такого волевиявлення може бути: подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яка підлягає внесенню до ЄРДР та служить передумовою для початку досудового розслідування; подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації.

За таких підстав саме по собі подання адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 клопотання про залучення останнього до участі у кримінальному провадженні як потерпілого свідчить про те, що він вважає себе такою особою та просить цей процесуальний статус закріпити врученням йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Слідчий суддя заслухавши учасників судового провадження, проаналізувавши зміст скарги та доданих до неї документів, приходить до переконання, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є передчасною і такою, що позбавляє можливості ОСОБА_5 бути повною мірою поінформованим про хід розгляду кримінального провадження, в якому розслідуються обставини проведення відносно нього незаконних негласних слідчих (розшукових) дій, незаконного проведення обшуку його автомобіля, підроблення доказів та подання працівниками правоохоронних органів неправдивих доказів суду.

Відповідно до п. 33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України» та п. 44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Відтак права потерпілого визначають обсяг та межі його дозволеної і гарантованої поведінки у кримінальному провадженні і відповідно широкий обсяг прав, якими наділяється потерпілий, покликані забезпечити його активну участь у кримінальному провадженні, що у свою чергу, необхідне для повного виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, а гарантоване законом право потерпілого подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду покликане забезпечити його активну участь у доказуванні. Вказане підтверджується тим, що саме за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , поданому в інтересах ОСОБА_5 , слідчим прийнято рішення про проведення допитів ряду осіб.

Крім цього, як встановлено у судовому засіданні з пояснень адвоката, внаслідок того, що ОСОБА_5 у межах іншого кримінального провадження визнаний обвинуваченим на підставі тих доказів, законність отримання яких розслідується у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_5 завдано моральної шкоди, він зазнає моральних страждань, змінився його звичний спосіб життя, постраждали його гідність та репутація.

Відтак слідчий суддя приходить до переконання про відсутність очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не завдано будь-якої шкоди, а визнання ОСОБА_5 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні гарантує повний та всебічний розгляд наведених скаржником фактів вчинених відносно нього кримінальних правопорушень.

Також щодо доводів слідчого в оскаржуваній постанові про законність вчинених відносно ОСОБА_5 негласних слідчих (розшукових) дій, а також про відсутність підстав вважати, що мали місце будь-які протиправні дії відносно ОСОБА_5 , в тому числі щодо незаконного проведення обшуку його автомобіля, підроблення доказів та подання працівниками правоохоронних органів неправдивих доказів суду, слідчий суддя зазначає таке.

За містом ст. 283 КПК України формами закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження, звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності та звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 4 ст. 284 КПК України). При цьому з урахуванням вимог Кримінального процесуального кодексу України рішенню про закриття кримінального провадження має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Разом з тим слідчий ОСОБА_4 доказів того, що у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021 прийняте рішення про закриття цього провадження, в тому числі і у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, слідчому судді не надавав. Відтак слідчий суддя вважає, що передчасним є зазначати, що ОСОБА_5 не завдано у цьому провадженні будь-якої шкоди з тих підстав, що обставини, про які він зазначав у своїх заявах про вчинення кримінальних правопорушень, не знайшли підтвердження в ході досудового розслідування.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування рішення слідчого та про зобов`язання вчинити певну дію.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за необхідне скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 01.07.2021 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021. Відтак скарга адвоката ОСОБА_3 в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також враховуючи, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 10.06.2021 вже скасовувалась постанова слідчого ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_5 потерпілим, проте за наслідками повторного розгляду такого клопотання слідчим було знову прийнято постанову про відмову, слідчий суддя вважає, що належним та ефективним способом захисту прав ОСОБА_5 буде саме зобов`язання слідчого вручити останньому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Таке рішення слідчого судді узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду про те, що скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим автоматично не наділяє заявника статусом потерпілої особи у кримінальному провадженні (постанова від 11.03.2021, справа № 9901/540/19).

При цьому слідчий суддя відхиляє доводи слідчого, що він є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється, а тому немає правових підстав для зобов`язання його вручити ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Так, дійсно згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Разом з тим відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, в тому числі, як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 307 КПК України, шляхом скасування рішення слідчого чи зобов`язання його вчинити певну дію.

Більше того процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 1, 3 ст. 110 КПК України).

З аналізу даних норм права вбачається, що визнання особи потерпілою не є процесуальним рішенням слідчого, оскільки не приймається у формі постанови, а лише формально закріплюється видачею пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого після подання особою відповідного клопотання.

Відтак слідчий суддя вважає за можливе зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 вручити ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021.

Разом з тим слідчий суддя не вбачає підстав для зобов`язання слідчого допитати ОСОБА_6 як потерпілого, так як умови, час та порядок вчинення слідчих дій визначаються на розсуд слідчого. За таких підстав слідчий суддя вважає скаргу в цій частині необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 9, 55, 303, 306, 307, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 01.07.2021 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 384 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 01.07.2021 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021.

Зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 вручити ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.03.2021.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1