Провадження № 1-кп/643/901/21
Справа № 643/3426/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2021 м. Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі :

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого : ОСОБА_4 ,

захисника : ОСОБА_5 ,

представника потерпілого : ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харків кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працює, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 06.11.2020, приблизно о 21.22 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , під час виниклого конфлікту з сусідом ОСОБА_7 , в ході суперечки, діючи умисно, на грунті тривалих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи суспіло-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар по обличчю в область носу, чим спричинив останньому згідно висновку судово-медичної експертизи №09/2565-С/2020 від 22.01.2021 року, наступні тілесні ушкодження: сукупна черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та перелому носової кістки зі зміщенням. Дана травма виникла від ударної дії тупого предмета(ів) і могла бути отримана в строк вказаний в постанові. За ступенем тяжкості сукупна черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та перелому носової кістки зі зміщенням належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних і ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.95 р.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у скоєнні кримінального правопорушення за вищевикладених обставин не визнав і пояснив, що 06.11.2020 року він йшов по пров. Франківський біля свого будинку, де побачив, як сусід ОСОБА_7 , з яким у нього протягом тривалого часу склалися неприязні стосунки, розмовляв з іншим сусідом ОСОБА_8 . Він підійшов до них та сказав ОСОБА_9 "навіщо ти із ним спілкуєшься?", а також спитав у ОСОБА_4 , навіщо той облив кислотою його автомобіль. Той відповів, що цього не робив. Між ними виник конфлікт, під час якого він правою рукою замахнувся на ОСОБА_4 та хотів його відштовхнути. Махнувши рукою, він не потрапив в обличчя ОСОБА_4 , рука пройшла повз обличчя і він його навіть не торкнувся. Потерпілий трохи відійшов назад, потім намагався схопити його за руку, але впав. На досудовому слідстві вину визнавав, однак у суді не визнає, оскільки не наносив ударів потерпілому.

Всупереч не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального правопорушення за вищевикладених обставин підтверджується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- Показами потерпілого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні показав, що біля його двору, 06.11.2020 року, приблизно о 21 годині, він розмовляв зі своїм сусідом ОСОБА_8 . Поруч з ним проходив ОСОБА_4 , який також є його сусідом і висловлювався на його адресу нецензурною лайкою. Він також відповів йому. Той підійшов до нього і наніс удар в обличчя рукою. Потім вони почали штовхатися. В підсумку йому було завдано перелом носу . Все це відбулося приблизно за 3 хвилини.

- Показами свідка ОСОБА_10 , яка показала суду, що проживає з потерпілим у цивільному шлюбі. 06.11.2020 до чоловіка прийшов ОСОБА_8 . Коли чоловік повернувся, сказав, що побився з ОСОБА_4 . У нього була кров з носу. Вони викликали швидку та поліцію. Потім вони поїхали в лікарню, зробили рентген, який показав, що у чоловіка зла маний ніс. На відео записному з камер відеоспостереження видно, як ОСОБА_4 наніс удар його чоловіку, від чого той впав, потім піднявся, а ОСОБА_11 почав втікати.

- Показами свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що є сусідом , ОСОБА_7 , який розповів йому, що у нього з ОСОБА_4 був конфлікт у листопаді 2020 року і в ході цього конфлікту в них відбулася бійка. Він побачив пов`язку на носі у потерпілого.

- Показами свідка ОСОБА_8 , який показав суду, що 6.12.2020 під вечір, він стояв біля двору ОСОБА_13 та розмовляв з ним у двох. Мимо них проходив ОСОБА_14 , привітався з ним та сказав: «що ти стоїш з цією людиною», вказуючи на ОСОБА_15 та виражаючись нецензурно. Потім у ОСОБА_16 з ОСОБА_15 почалася словесна сварка. ОСОБА_16 вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_15 і зав`язалася бійка. ОСОБА_15 впав, спочатку зачепившись за ОСОБА_16 . Він підняв ОСОБА_15 , ставши між ними, почав їх розбороняти. Розборонив їх, вони залишилися з ОСОБА_15 стояти, ОСОБА_16 пішов додому. Конфлікт тривав приблизно 30 секунд. У ОСОБА_15 на переніссі було ушкодження у вигляді подряпини чи гематоми.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.12.2020 за участю потерпілого ОСОБА_7 , під час якого він розповів та показав, яким саме чином, ОСОБА_4 наніс йому удар кулаком правої руки в область голови по носу. Він хотів дати здачу, однак промахнувся. Після чого ОСОБА_4 його штовхнув, від чого він впав та вдарився головою об асфальт.

- Висновком судово-медичної експертизи № 09/2565-с/2020 від 22 січня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_7 1963 року народження, виявлені тілесні ушкодження у виді: сукупної черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку та перелому носової кістки зі зміщенням. Дана травма виникла від ударної дії тупого твердого предмета(ів) і могла бути отримана в строк вказаний в постанові. За ступенем тяжкості сукупна черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та перелому носової кістки зі зміщенням належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних і ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95 р.
Показання гр. ОСОБА_7 , дані ним при проведенні слідчого експерименту від 23.12.2020р., в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.

- відеозаписом подій що мали місце 06.11.2020 приблизно о 21.22 год., за адресою: м. Харків, пров. Франкіський, 2, на якому видно, як ОСОБА_4 , підійшов до ОСОБА_7 , який розмовляв з ОСОБА_8 , та наніс удар правою рукою по обличчю ОСОБА_7 , при цьому на відео видно, як голова останнього від удару пішла назад. Після цього ОСОБА_7 намагався схопити ОСОБА_4 за руку, однак впав.

Суд вважає належними та допустимими доказами по справі протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2020 за участю потерпілого ОСОБА_7 , висновок судово-медичної експертизи № 09/2565-с/2020 від 22 січня 2020 року та відеозапис подій, що мали місце 06.11.2020 приблизно о 21.22 год., за адресою: м. Харків, пров. Франкіський, 2, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та проведені та здобуті у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку.
Показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні та узгоджуються між собою та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами. Потерпілий однозначно вказав на ОСОБА_4 , як на особу, яка нанесла йому удар в обличчя та завдала тілесні ушкодження. При цьому, на відміну від обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілий, як під час досудового слідства, на слідчому експерименті, так і під час допиту в судовому засіданні, давав стабільні покази стосовно обставин події та механізму нанесення йому тілесних ушкоджень, які окрім іншого, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи.

Покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , який був безпосереднім свідком подій, суд вважає такими, що не містять суттєвих протиріч та підтверджують доводи обвинувачення. При цьому свідок ОСОБА_8 не є зацікавленою стороною у справі, не має близьких чи неприязних стосунків як з обвинуваченим, так і з потерпілим. Тому суд вважає, що покази ОСОБА_8 є належним доказом на підтвердження обставин викладених в обвинувальному акті.

Аналізуючи усі докази у їх сукупності та зіставляючи їх із показами та діями обвинуваченого, суд доходить висновку, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 його вини у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , є засобом його захисту від обвинувачення та спробами уникнути відповідальності за скоєне, оскільки сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, повністю і детально між собою узгоджуючись, викриває обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Про намагання ОСОБА_4 , всупереч наявним доказам, уникнути відповідальності, на думку суду свідчить і те, що його покази дані під час досудового слідства, та покази дані суду, суттєвим чином відрізняються. ОСОБА_4 пояснив суду, що причиною того, що він на досудовому слідстві визнавав свою вину, а в суді припинив її визнавати, є нібито той факт, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому. Суд визнає ці доводи такими, що не ґрунтуються на об`єктивних даних та спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки обвинуваченому обставини подій завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 були відомі з моменту їх завдання, під час досудового слідства та під час судового розгляду. При цьому ці обставини, безпосереднім учасником яких був ОСОБА_4 , не змінювались і змінитися не могли.

Сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, повністю і детально між собою узгоджуючись, викриває обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення. Докази, покладені судом в обґрунтування вироку, отримані у відповідності до діючих процесуальних норм та оцінюються судом як належні та допустимі.

Оцінивши всю сукупність доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись нормами діючого законодавства, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття зазначеного висновку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення повністю доведена.

Таким чином, дослідивши і оцінивши представлені докази у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в повному обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його відповідальність.

Судом досліджувалася особа обвинуваченого і встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, в силу ст. 89 КК України не судимий, є фізичною особою-підприємцем та інвалідом третьої групи з дитинства довічно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його відповідальність.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд відносить наявність у нього статусу інваліда дитинства.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням обставин і характеру скоєного правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних правопорушень невеликої тяжкості, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його ставлення до скоєного, той факт, що він не приніс вибачень потерпілому та не намагався відшкодувати завдану тому шкоду, суд вважає не доцільним застосування до нього покарань у вигляді штрафу, громадських та виправних робіт та вважає можливим його виправлення без ізоляції від суспільства, із звільненням від відбування покарання у вигляді обмеження волі.

Цивільний позов по справі заявлений потерпілим ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 61 651 грн. та моральної шкоди на суму 100 000 грн., суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав і в наступному обсязі.

Суд, детально дослідивши і проаналізувавши надані сторонами докази та враховуючи обставини справи, доходить висновку, що діями ОСОБА_4 потерпілому дійсно були завдані тілесні ушкодження які потребували лікування. Спричинені ОСОБА_7 фізичні страждання позначили негативні зміні у житті, виникнення негативних думок про наслідки протиправних дій обвинуваченого, змінився звичний уклад життя потерпілого. Він повинен був докладати додаткових зусиль для відновлення нормального життєвого укладу. Суд доходить висновку, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 дійсно була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок скоєного відносно нього кримінального правопорушення, ним були перенесені моральні страждання. Через отримані тілесні ушкодження, застосоване до нього обвинуваченим фізичне насильство, ним був перенесений емоціональний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, тривоги, обурення, приниження гідності. Після перенесеного, у нього в негативний бік змінилося життя. Внаслідок зазначених подій змінився звичайний уклад життя потерпілого та його сім`ї, він вимушений був докладати додаткових зусиль, для відновлення життєвих зв`язків, поліпшення фізичного стану та морального почуття. Після перенесеного він був вимушений лікуватися та витрачати час та кошти, для відновлення нормального стану здоров`я.

Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 , дійсно було завдано моральну шкоду ОСОБА_7 , між протиправними діями обвинуваченого та настанням шкідливих наслідків у вигляді завдання моральної шкоди потерпілому, наявний прямий причинний зв`язок.

Потерпілим ОСОБА_7 було надано суду висновок судово-психологічної експертизи №7614 від 26.05.2021р., згідно якого, ситуація що досліджується, була для ОСОБА_7 психотравмувальною, йому були завдані страждання на моральному рівні (моральна шкода).

Відповідно до висновків експертизи, пропонується чотири варіанти розміру завданої ОСОБА_7 моральної шкоди у залежності від суб`єктивного ставлення обвинуваченого до подій що відбувалися та об`єктивних обставин справи.

Суд вважає вірним та таким, що відповідає об`єктивним обставинам справи, третій запропонований експертом варіант розміру завданої потерпілому моральної шкоди у вигляді 9 розмірів мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятий на момент винесення вироку суду, оскільки судом встановлено, що спричинювач шкоди ОСОБА_4 , мав можливість (був поінформований належним чином) правильно оцінити та передбачити високу вірогідність виникнення та розвитку ситуації, оскільки сам був ініціатором її виникнення, мав усі можливості прийняти правильне рішення не наносити тілесних ушкоджень потерпілому та реалізувати його, не починаючи конфлікт та не наносячи тілесних ушкоджень потерпілому.

Оскільки розмір мінімальної заробітної плати в Україні, що діє на момент винесення вироку суду, складає 6000 гривень, то дев`ять розмірів мінімальної заробітної плати в Україні дорівнюють 54 000 грн.

Таким чином, зважаючи на висновки судово-психологічної експертизи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, достатньою і співрозмірною до перенесених потерпілим моральних і фізичних страждань та такою, що може належним чином відшкодувати завдану йому моральну шкоду, суд вважає суму 54 000 гривень, яку суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.

Позовні вимоги потерпілого про стягнення матеріальної шкоди, заявлені на суму 61 651 грн., суд також вважає такими, що підлягають частковому задоволенню, у сумі 30 000 грн., яка документально підтверджена наданими суду матеріалами, а саме актом виконаних робіт від 30.05.2021 року по правовій допомозі, квитанціями про сплату цих послуг та довідкою про вартість проведення судово-психологічної експертизи, яку оплатив потерпілий.

В іншій частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає позовні вимоги не доведеними та такими що не підлягають задоволенню, оскільки потерпілим суду надані лише чеки на придбання ліків та палива. Підтверджень того, що ці ліки були придбані за приписом лікаря саме для лікування наслідків травми, завданої потерпілому ОСОБА_4 , рецептів, листів призначення тощо, суду не надано, як не надано і підтверджень зв`язку між наслідками протиправних дій обвинуваченого та необхідністю придбання потерпілим пального в конкретних розмірах та у конкретні дати.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді ОДНОГО року обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням строком на ОДИН рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) гривень та 54 000 (п`ятьдесят чотири тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Речовий доказ DVD-диск із записом подій кримінального правопорушення залишити в матеріалах кримінального провадження.

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок надрукований у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1