Справа № 199/1727/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2021 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

потерпілих - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0001482 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 та ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Прокурором заявлене клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, яке обґрунтовується тим, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини.

Обвинувачений і його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора та звернулися до суду з власним клопотанням про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт за місцем мешкання у м. Першотравенську його родички.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі стисло ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Застосування тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Враховуючи обставини, які в сукупності необхідно оцінювати при продовженні запобіжного заходу, а саме: вагомість доказів про можливе вчинення обвинуваченим корисливих умисних злочинів проти власності, в тому числі, умисного тяжкого злочину проти власності, за вчинення яких, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання із застосуванням ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, відсутність постійного місця роботи, відсутність у нього особисто будь-якого житла у місті Дніпрі, тому є достатні підстави вважати реальною наявність мети продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ухилення обвинуваченим від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, здійснення тиску на потерпілих та свідків, які ще не допитані, скоєння інших злочинів.

Крім того на теперішній час залишається ризик впливу на недопитану судом потерпілу та двох свідків обвинувачення, які ще не допитані.

При цьому суд враховує рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, який зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, суд, перевіряючи підстави утримання обвинуваченого під вартою, не вбачає підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, ґрунтуючись, окрім вищенаведених обставин, і на характері пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпеку та виправдовує перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Крім того, суд враховує те, що суду не надані відомості про стан здоров`я обвинуваченого, а також відсутність відомостей, що обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати під вартою в умовах слідчого ізолятора або не може брати участь у судових засіданнях.

З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинуваченням та наявної обґрунтованої підозри у можливому скоєнні низки умисних, у тому числі, тяжких кримінальних правопорушень на даний час не виходить за межі розумного строку.

Посилання захисника щодо можливості обвинуваченого перебувати на волі, оскільки він буде забезпечений житлом родичкою, суд відхиляє, так як з огляду на особу обвинуваченого, даний фактор не може бути безумовним стримуючим фактором неналежної поведінки ОСОБА_5 , який повідомлений про підозру у скоєнні низки умисних корисливих злочинах проти власності.

Крім того, зазначена у клопотанні адреса можливого виконання обвинуваченим обов`язків запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за межами міста Дніпро взагалі може нівелювати вказаний запобіжний захід.

Також, суд не вбачає з огляду на викладене про можливість зменшення визначеної судом суми застава.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 та ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, строк тримання під вартою до 02 вересня 2021 року включно.
Залишити раніше визначений розмір застави для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених діючим КПК України 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає загальну суму 113500 грн.
Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт та зменшення суми застави.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: ОСОБА_1