Провадження №11-сс/4820/446/21 Слідчий суддя в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.173 КПК України (на ухвалу слідчого судді)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали провадження за апеляційною скаргою представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 та накладено арешт з забороною відчуження та розпорядження на земельні ділянки з кадастровими номерами: :06:006:0067, :06:006:0061, :06:006:0046,
:06:006:0047, :06:006:0001, :06:006:0038,
:06:006:0042, :06:006:0068, :06:006:0009,
:06:006:0012, :06:006:0039, :06:006:0037,
:06:006:0035, :06:006:0016, :06:006:0045,
:06:006:0065, :06:006:0064, :06:006:0063,
:06:006:0044, :06:006:0043, :06:006:0049,
:06:006:0041, :04:018:0012, :04:018:0011,
:04:018:0001, :04:018:0003, :04:018:0004,
:04:018:0009, :04:018:0008, :04:018:0007,
:04:018:0005, :04:018:0013, :06:006:0040, :06:006:0013, :06:006:0036, :06:006:0066, :06:006:0062, :06:006:0048, :04:018:0010, :04:018:0002, :04:018:0006, які знаходяться на території Хмельницького району Хмельницької області.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення необхідністю збереження речових доказів у межах кримінального провадження № 0000080 від 24.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Свої вимоги аргументує незаконним обмеженням громадян права власності на земельні ділянки, які крім того, не можуть бути визнані речовими доказами, так як не відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Наголошує, що чинне законодавство, як і визначені у рішенні слідчого судді правові позиції Верховного Суду, не забороняють надання дозволу на розробку документації із землеустрою на одну і ту ж земельну ділянку двом різним особам.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та заслухавши учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступних підстав.

Арештоване майно являється речовими доказами у межах кримінального провадження за № 0000080 від 24.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а тому відповідає критеріям майна на яке, відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України, може бути накладений арешт.

Арешт на майно, з метою збереження речових доказів, можливий коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно було об`єктом кримінально протиправних дій, як того вимагають положення ст.98 КПК України.

Такі докази в матеріалах кримінального провадження, на переконання колегії суддів, наявні, адже органами досудового розслідування встановлено ймовірне незаконне вибуття із державної власності у приватну власність земельних ділянок.

Тому, з метою запобігання можливості їх подальшого відчуження та забезпечення їх схоронності як речового доказу дійсно існує необхідність накладення арешту на них.

Поняття «речові докази» включає в себе не лише ті предмети, які можуть бути фізично використані як доказ факту чи обставин вчинення злочину, про що помилково вважає апелянт. Зі змісту ч.6 ст.100 КПК України випливає, що речовими доказами можуть бути і предмети, що не містять слідів кримінального правопорушення. У даному випадку земельні ділянки з огляду на попередню кваліфікацію злочину, не можуть містити слідів злочину у їх буквальному значенні (сліди-відбитки, сліди-предмети, сліди-речовини). Втім є обґрунтовані підстави вважати, що такі земельні ділянки могли бути об`єктом кримінального правопорушення, а тому визнання їх речовим доказом у кримінальному провадженні цілком узгоджується із критеріями, визначеними нормами ст. 98 КПК України.

Щодо доводів представника, висловлених в апеляційній скарзі, про безпідставність накладення арешту на земельну ділянку з метою спецконфіскації, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий як на єдину правову підставу для накладення арешту на земельні ділянки вказував про їх відповідність критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Відповідні висновки зроблені і в оскаржуваній ухвалі, де слідчий суддя погодився із позицією сторони обвинувачення, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, у даному провадженні, такої правової підстави для накладення арешту на майно, як можлива спецконфіскація, не передбачено.

Посилання представника на добросовісність набуття громадянами України права власності на земельні ділянки через що, на її думку, слідчий суддя був позбавлений законних підстав для накладення арешту на вказане майно, спростовується прямою нормою, передбаченою абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що слідчим суддею обраний такий спосіб накладення арешту на майно, що не обмежує користування земельними ділянками за їх цільовим призначенням та цілком узгоджується із принципом співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також необхідністю врахування наслідків такого арешту для третіх осіб.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 405, п.1 ч.3 ст.407, ст.418, ст.422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2021 року, якою накладено арешт з забороною відчуження та розпорядження на земельні ділянки з кадастровими номерами: :06:006:0067, :06:006:0061, :06:006:0046,
:06:006:0047, :06:006:0001, :06:006:0038,
:06:006:0042, :06:006:0068, :06:006:0009,
:06:006:0012, :06:006:0039, :06:006:0037,
:06:006:0035, :06:006:0016, :06:006:0045,
:06:006:0065, :06:006:0064, :06:006:0063,
:06:006:0044, :06:006:0043, :06:006:0049,
:06:006:0041, :04:018:0012, :04:018:0011,
:04:018:0001, :04:018:0003, :04:018:0004,
:04:018:0009, :04:018:0008, :04:018:0007,
:04:018:0005, :04:018:0013, :06:006:0040, :06:006:0013, :06:006:0036, :06:006:0066, :06:006:0062, :06:006:0048, :04:018:0010, :04:018:0002, :04:018:0006, які знаходяться на території Хмельницького району Хмельницької області, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4