Справа № 462/5290/20
провадження 1-кс/462/575/21
У Х В А Л А

05 квітня 2021 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 ЛРУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_5 до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова від 30.10.2020 року у межах кримінального провадження № 0001583 від 26.08.2020 року на майно ОСОБА_6 - будівлю лазні-пральні, котельні та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , зберігачем якого є ОСОБА_5 .

Свої вимоги мотивує тим, що вказаний арешт накладено необґрунтовано, оскільки, на думку адвоката, передчасно ввести мову про нібито порушені права потерпілих у кримінальному проваджені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , тому що їх права на вказане нерухоме майно є лише гіпотетичними; відсутні будь-які судові рішення або рішення органів державної влади про незаконність проведення реєстраційних дій з вказаним майном; нерухоме майно на яке накладено арешт не відповідає ознакам речових доказів; на нерухоме майно накладено арешт в цивільних справах, і тому відсутня потреба в арешті того ж майна у кримінальному проваджені. В той же час рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.04.2020 року у справі № 465/10054/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було стягнуто на його користь 17640000 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця ОСОБА_11 від 23.09.2020 року у виконавчому проваджені ВП № 63081481 вирішено описати та накласти арешт на вказане нерухоме майно, а його призначено зберігачем цього майна, а відтак, арешт майна у кримінальному провадженні порушує його права, як стягувача. В зв`язку з наведеним, просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні старший слідчий СВ відділу поліції № 1 ЛРУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив, зазначивши, що відсутні правові підстави для скасування арешту майна на даній стадії проведення досудового розслідування, просить у задоволені клопотання відмовити.

Заслухавши доводи адвоката, старшого слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ відділу поліції № 1 ЛРУП ГУНП у Львівській області (попередня назва СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області) перебувають матеріали кримінального провадження № 0001583 від 26.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 361, ч.3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про арешт майна; накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянку площею 0,3494 га, кадастровий номер :06:018:0128, що розташована по АДРЕСА_1 ; будівлі лазні-пральні, площею 543,7 кв.м, що позначена на плані літерами А-1 та А-1 та котельні, площею 134,3 кв.м під літерою Б-1, що розташовані по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , заборонивши ОСОБА_6 та будь-яким іншим особам розпоряджатись та відчужувати вказане майно, зокрема, заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям та приватним виконавцям, Державному підприємству «СЕТАМ» (), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати будь-які дії щодо відчуження, продажу та реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-якого іншого обтяження, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів, продажу з аукціонів, відкритих торгів, тощо).

Так, порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2020 року вбачається, що арешт на майно було накладено з метою збереження речових доказів, а також, з урахуванням того, що є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким відповідно до пояснень старшого слідчого ОСОБА_4 30.10.2020 року будуть вручені пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілих, а також з метою відшкодування збитків, завданих вчиненим злочином.

Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001583 від 26.08.2020 наразі триває, а доводи клопотання зводяться лише до того, що арешт на нерухоме майн був накладений необґрунтовано, при цьому саме клопотання не містить належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність, а також того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Слідчий суддя не бере до уваги доводи клопотання адвоката ОСОБА_3 про те, що арешт накладено необґрунтовано, з огляду на таке.

03.11.2020 року адвокат ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова від 30.10.2020 року, покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та невмотивованою, а арешт на майно накладено необґрунтовано.

Вимоги клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна та доводи на їх обґрунтування є у своїй більшості аналогічні вимогам та доводам, які були викладені адвокатом ОСОБА_12 у вищевказаній апеляційній скарзі.

Факт того, що ОСОБА_5 є стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.04.2020 року у справі № 465/10054/20, яким на користь ОСОБА_5 стягнуто 17640000 грн. був відомий слідчому судді під час розгляду клопотання старшого слідчого про накладення арешту майна, а відтак, сам по собі факт ніяким чином свідчить про те, що арешт накладено необгрунтовано.

Слідчий суддя вважає за необхідним зазначити, що з матеріалів клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна вбачається, що ОСОБА_5 не є власником або володільцем будівлі лазні-пральні, котельні та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а має статус зберігача майна відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_11 від 23.09.2020 року про арешт майна у виконавчому проваджені ВП № 63081481, яка не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 не входить до переліку суб`єктів, які мають право звертатися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.
19.11.2020 року ухвалою Львівського апеляційного суду постановлено: ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова від 30.10.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.

У мотивувальній частині ухвали Львівського апеляційного суду від 19.11.2020 року зазначається, що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що існують передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також з метою відшкодування збитків, завданих вчиненим злочином.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom»), заява № 27238/95, ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Беручи до уваги, що Львівським апеляційним судом Львівської області вже в повній мірі досліджені обставини, покликаючись на які адвокат ОСОБА_3 просить скасувати арешт майна, і такі були визнані судом необґрунтованими, а також, врахувавши, що адвокат звернувся з клопотанням про скасування арешту майна в інтересах особи, яка не входить до кола суб`єктів, які мають права звертатися із зазначеним клопотанням в силу вимог ст. 174 КПК України, слідчий суддя, виходячи з принципу правової визначеності, прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для скасування арешту майна з підстав того, що арешт майна накладено необґрунтовано.

При цьому, слідчий суддя враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання з підстав, зазначених у ньому слід відмовити.
Керуючись ст. 174 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.