Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/5558/20
Провадження № 1-кп/490/97/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходе строкову військову службу на посаді номера обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки 3-го батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні "солдат", раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 27 вересня 2019 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні "солдат" на посаді гранатометника 3 десантно-штурмового відділення, 3 десантно-штурмового взводу 5 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Проте, 21 січня 2020 року близько 08 годині 30 хвилин він не з`явився до вказаної військової частини у призначений час та був відсутній у місці служби без поважних причин до 02 липня 2020 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Його дії слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він зазначив, що не з`явився до військової частини через особисті обставини.
Обвинувачений також зазначив, що у содіяному кається

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періоду з 21 січня 2020 року по 02 липня 2020 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує його щире каяття та сприяння ним у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`явився у розташування військової частини та в розшуку не перебував, суд розцінює, як з`явлення із зізнанням, що також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

2. Окрім того, суд враховує, що за місцем служби обвинувачений, не зважаючи на його притягнення до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно. Зокрема, у характеристиці відзначається, що він постійно працює над вдосконаленням своїх професійних знань, на критику реагує адекватно та вміє критично оцінити свою діяльність, повсякденно загартовує себе; наразі є хоробрим і дисциплінованим військовослужбовцем.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України й включає, зокрема, проходження військової служби у порядку, передбаченому законом.

ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, по суті свій військовий обов`язок він виконав.
Та цю обставину суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

3. Окрім того, суд враховує, що на момент вчинення злочину обвинуваченому виповнився лише 20 років. Й з огляду на обставини цієї справи суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує таке як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

4. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо особи винного.

1. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають його батьки. Зі своїми батьками він підтримує добрі стосунки, в родині присутні взаєморозуміння та повага.

При цьому матеріали справи доводять, що службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 він проходив лише 11 днів.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

2. ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

В той же час суд враховує, що порядок проходження військової служби обвинуваченим був порушений не в період його участі у бойових діях, а внаслідок його вчинення жодних істотних наслідків не настало.

Таке певною мірою зменшує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що вчинення злочину обвинуваченим стало наслідком того, що він, уклавши контракт, зробив помилку, хибно усвідомлюючи наслідки добровільного вступу на військову службу.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконує

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

3.вчинив злочин у молодому віці внаслідок помилки

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, а саме - більш наближений до санкцій, що передбачені за адміністративне правопорушення, пов`язане з неналежним ставленням до військової служби.

З огляду на таке суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді арешту строком на 2 місяці. При цьому суд враховує, що такий вид покарання є домірним скоєному ОСОБА_4 правопорушенню.

При цьому з урахуванням того, що обвинувачений є військовослужбовцем строкової служби, відповідно до частини 2 статті 60 Кримінального Кодексу України це покарання обвинуваченому слід відбувати на гауптвахті.

3. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам.

4. Обвинувачений просив про призначення йому покарання у вигляді штрафу. Але з огляду на ступінь виконання обвинуваченим свого військового обов`язку таке покарання суд вважає несправедливо м`яким.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді арешту строком на 2 /два/ місяці.
На підставі частини 2 статті 60 Кримінального Кодексу України місцем відбування покарання у вигляді арешту для ОСОБА_4 визначити гауптвахту.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_6 =

26.02.2021