ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/199/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2592/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 липня 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.07.2021 року продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 29.08.2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішенні тим, що фактичні обставин справи, дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується особливо тяжкий злочин, те, що судовий розгляд не закінчено, з метою об`єктивного встановлення істини по справі та забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винними у вчиненні злочину, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_7 на 60 днів.

Не погодившись з ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.07.2021 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду про продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що судовий розгляд проведено без його участі, але він подавав клопотання про відкладення судового засідання; слідчим та прокурором не доведено, що ОСОБА_7 має намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; його підзахисний раніше не судимий і не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності; відсутні докази про намір ОСОБА_7 незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадженні; з дня свого затримання його підзахисний надав всі свідчення і розповів про всі йому відомі обставини вчинення злочину; ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та середню освіту, а відсутність постійного місця роботи також обумовлено його дуже молодим віком, а також тим, що останній рік в Україні, як і у всьому світі, діють жорсткі умови карантину через COVID-19, що ускладнюють можливість працевлаштуватися на постійне місце роботи; обвинувачений повернув значну суми грошей потерпілому.
Крім того, апелянт зазначає, що згідно обвинувального акту, затвердженого 24 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено. Щоб уникнути спілкуванню і можливого впливу на потерпілого чи свідків його підзахисному ОСОБА_7 можливо застосувати домашній арешт за місцем його фактичного проживання у батька до моменту затримання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння належить батькові його підозрюваного - ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника ОСОБА_8 ; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих чи свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, що зазначені в обвинувальному акті, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, який вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, та погрозою застосування такого насильства, а також скоєний за попередньою змовою групою осіб та поєднаний із проникненням у житло, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законних джерел для існування не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.
Крім того, обвинувачений знає місце мешкання потерпілих та номер ї мобільних телефонів, судовий розгляд у цьому кримінальному провадження не завершено, у зв`язку з чим ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які встановлені судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, існують на даний час та підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який за апеляційними доводами сторони захисту судом не встановлено.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що було порушено його право на захист, так як під час судового судового не був присутнім його захисник ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки 01.07.2021 року в судовому засіданні інтереси ОСОБА_7 представляв захисник за призначенням адвокат ОСОБА_13 .
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 на досудовому слідстві визнав провину і його щире каяття спростовані прокурором, який повідомив, що в судовому засіданні обвинувачений змінив позицію та не визнав свою винність у скоєнні злочину .
Колегія суддів не перевіряє доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невинуватість за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 липня 2021 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді