ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1420/21 Справа № 183/689/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000078 від 07 серпня 2020 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Устимівка Зачепилівського району Харківської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: 11.09.2020 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2020 року, призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 75 КК України.

ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.

27 липня 2020 року приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи разом з потерпілим ОСОБА_9 в дворі за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , помітила чоловічу сумку, яка належить потерпілому ОСОБА_9 . В цей момент у ОСОБА_8 раптово виник прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що може знаходитись в чоловічій сумці.
Цього ж дня, а саме 27 липня 2020 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, перебуваючи за вище вказаною адресою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, непомітно для потерпілого ОСОБА_9 відкрила його сумку, яка лежала на лавці поряд з останнім та побачила мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7», чорного кольору, який дістала з сумки, таким чином таємно здійснивши крадіжку.
Після цього, ОСОБА_8 місце скоєння злочину покинула, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 4381 гривні.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України та вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, від відбування якого її звільнити на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 75 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що обвинувачена відбула покарання за попереднім вироком, у зв`язку з чим 26 листопада 2020 року її було знято з обліку. За цих обставин, враховуючи те, що злочин обвинуваченою було вчинено до ухвалення вироку у першій справі, підстави для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація її дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, наведені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 раніше судима вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин, яке станом на день ухвалення вироку було виконано.
В межах провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину 27 липня 2020 року, тобто до ухвалення попереднього вироку.
Частиною 4 ст. 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Таким чином, з огляду на наведені вимоги закону, остаточне покарання має бути призначено обвинуваченій з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, незалежно від того, що покарання за попереднім вироком нею повністю відбуто до ухвалення нового.
Вирішуючи питання про необхідність застосування в даному випадку цих положень закону України про кримінальну відповідальність суд враховує й позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 лютого 2021 року у праві № 760/26543/17, згідно з якою для призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів має значення саме призначення попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття.
За цих обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, а тому доводи прокурора є безпідставними.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4