Справа №630/101/21 Провадження №1-кп/630/12/21
В И Р О К

Іменем України

14 червня 2021 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Люботин Харківської області обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0000165 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, маючого професійно технічну освіту, неодруженого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого за вироками: Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2003 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75,76 КК України з іспитовим строком 2 роки, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186, 69, 70, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2009 року за ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі,Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року за ст. 395, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70,71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, Харківського апеляційного суду від 01 червня 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за таких обставин.

ОСОБА_4 14 листопада 2020 року, приблизно о 15.00 год. (більш точний час в ході досудового розслідування та судового слідства не вдалося встановити), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в магазині «Резерв» за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 7, після розпивання спиртних напоїв разом з потерпілим ОСОБА_5 , залишився наодинці з особистими речами останнього: а саме: курткою ТМ «Audsa» чорного кольору з синіми вставками, в якій знаходився мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7» чорного кольору в пластиковому чохлі чорного кольору, та жилетом ТМ «Nike» синього кольору, діючи повторно керуючись раптово виниклим єдиним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння вищевказаними речами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями, направленими на таємне викрадення чужого майна,ніхто не спостерігає, незаконно, тобто без дозволу власника, взяв, таким чином викравши, куртку ТМ «Audsa» чорного кольору з синіми вставками,вартістю 366 грн., в якій знаходився мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7» чорного кольору в пластиковому чохлі чорного кольору, вартістю 2353,00 грн, та жилетом ТМ «Nike» синього кольору,вартістю 240 грн. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому збитків на загальну суму 2959 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, та підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є зібрані в ході досудового розслідування і обвинуваченим не оспорюються.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосовно судових витрат та речових доказів.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 суд вбачає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви суду, норми права, які застосовував суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення злочинів, характер та спосіб вчиненого, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 , які маються у матеріалах кримінального провадження встановлено, що він має п`ять незнятих непогашених судимостей на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

За таких обставин справи, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При призначенні покарання суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, розмір заподіяної шкоди, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2ст. 185 КК України та не вбачає за можливе застосування до засудженого ст. 75 КК України.

Згідно ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

ОСОБА_4 засуджений за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року за ч.2 ст. 185 КК України,Харківський апеляційний суд 01 червня 2021 року скасував вказаний вирок в частині призначеного покарання і ухвалив свій вирок, призначивши покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Призначаючи остаточне покарання суд застосовує правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України. Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 не зробив висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту його засудження, а навпаки продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та не досягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

При складанні покарань у порядку, передбаченому зазначеною статтею, загальний його розмір не може бути більшим за максимальну межу, встановлену для цього виду покарання в Загальній частині КК України. Якщо за знову вчинений злочин призначено передбачене законом максимальне покарання, невідбута частина покарання за попереднім вироком підлягає поглиненню.

Таким чином, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 01 червня 2021 року, відповідно до ч.1 ст. 71КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керується суд.

Згідно зі ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ- 19/12- 20/21933 ТВ від 18 грудня 2020 року у сумі 980, 70 грн.

Згідно п.2 ч.4 ст.474 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо речових доказів.

Частиною 1 ст. 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи, що судовий розгляд по справі закінчено, майно підлягає поверненню потерпілому.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в рамках вказаного провадження не обирався, проте засуджений перебуває під вартою за вироком Харківського апеляційного суду від 01 червня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376, 377, 394, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді трьох років та трьох місяців позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання відбуту частину покарання за вироком Харківського апеляційного суду від 01 червня 2021 року та строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 01 червня 2021 року.

Процесуальні витрати за виконання судової товарознавчої експертизи № СЕ- 19/12- 20/21933 ТВ від 18 грудня 2020 року у сумі 980, 70 грн. стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 , на користь Держави (код доходів 24060300, отримувач платежу УК/Слобідсь/мХар Слобідськи/24060300, п/рахунок НОМЕР_2 Код отримувача 37999680, банк Казначейство України (ЕАП).

Речові докази куртку ТМ «Audsa» чорного кольору з синіми вставками, жилет ТМ «Nike» синього кольору - вважати повернутими власнику ОСОБА_5

DVD диск з відеозаписом з камери спостереження, розташованої в магазині «Резерв» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, потерпілому направити копію вироку не пізніше наступного дня.

СуддяОСОБА_1