Номер провадження: 11-кп/813/1297/21
Номер справи місцевого суду: 522/1171/19 1-кп/522/704/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №003028 від 28 листопада 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України був продовжений строк тримання під вартою, до 30 травня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, доводи якої обґрунтував тим, що кримінальне провадження відносно нього розглядається в суді протягом двох років та чотири місяці, однак до теперішнього часу прокурором не надано жодних доказів, які б підтверджували його вину.

Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що допитані в суді першої інстанції свідки та потерпіла сторона не підтвердили його участі у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 за його відсутності та заперечував проти її задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 за відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст.407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №003028 від 28.11.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а тому на даному етапі питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та зазначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не зменшилися, і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , в тому числі, є запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні судом першої інстанції не допитані всі потерпілі та свідки, що дає підстави та розумні підозри вважати про можливість впливу ОСОБА_7 на потерпілих та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що на цей час Суворовським районним судом м. Одеси проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у зв`язку з чим існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інший злочин проти власності.

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності та в період іспитового строку знову вчинив аналогічний злочин, підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого злочину та характеризує ОСОБА_7 , як особу схильну до вчинення корисливих злочинів проти власності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого корисливого злочину, що підтверджується характеристикою особи обвинуваченого який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що, ОСОБА_7 , не одружений, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд звертає увагу на обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, а саме вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою яка раніше вчиняла розбій та поєднаний з проникненням у інше приміщення, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені судом першої інстанції.

Апеляційний суд визнає необґрунтованим доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на теперішній час допитані в суді першої інстанції свідки та потерпіла сторона не підтвердили його участі у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки питання доведеності вини обвинуваченого відноситься до компетенції суду за результатами судового розгляду.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції під час розгляду питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою врахував практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а суд першої інстанції встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України,
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №003028 від 28 листопада 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання під час судового розгляду кримінального провадження №003028 від 28 листопада 2018 року, розумних строків, передбачених ст.28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4