Справа № 645/1573/18
Провадження № 1-кп/645/79/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2021 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,
В ході руху по проспекту Л. Ландау в м. Харкові в районі перехрестя з вулицею Краснодарською м. Харкова, ОСОБА_6 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи 539-А/14 від 17.06.2014, були спричинені наступні тілесні ушкодження - гостра черепно-мозкова травма: забій головного мозку з осередками контузій, внутрішньочерепові, крововиливи, перелом кісток зведення та основи черепу, забійні рани голови, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; зачинений осколковий перелом правого стегна у середній третині із зсувом, відчинений 2 Б тип перелом правого ліктьового відростку із зсувом, які за ступенем тяжкості відносяться до ушкоджень середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я; садна грудної клітини та нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 , яке знаходиться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом, побачивши, що проїзною частиною проспекту Л. Ландау м. Харкова по смузі руху автомобілю під його керуванням, рухається пішохід, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину зліва на право відносно руху автомобілю за кермом якого перебував ОСОБА_6 , внаслідок чого, спричинив ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте зазначив, що з боку потерпілої також були порушення правил дорожнього руху, оскільки вона переходила перехрестя не по пішохідному переходу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений також пояснив, що потерпілу він не одразу побачив, оскільки для нього було не очікувано, тому що подія відбулась майже о третій годині ночі.
Окрім визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_6 , його провина у фактично скоєному повністю підтверджується сукупністю зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні наступних доказів.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що дійсно, 18.05.2014 близько 02.50 год., вона переходила проїзну частину на перехресті вул.. Краснодарської та пр-ту Л.Ландау в м. Харкові по діагоналі та не заперечувала, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння та на світлофор не дивилась. Внаслідок ДТП, зазначеного вище вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, які потребували довготривалого та коштовного лікування, є інвалідом третьої групи.
В судовому засіданні були також допитані свідки.
Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав свідчення про те, що у 2014 році, точніше дати він не пам`ятає, вночі, в районі перехрестя пр-ту Л.Ландау та вул.. Халтуріна в м. Харкові він бачив як дівчина, босоніж, у кіоску «Кулиничі» придбала каву, після чого пішла та сіла в машину. Та як потім з`ясувалось, вона сіла не свою машину, а її таксі очікувало з іншого боку. Тож вона стала йти через перехрестя до таксі по діагоналі, не дивлячись по сторонам та не зважаючи на червоне світло світлофору. З боку «Комунального» ринку по пр-ту Л. Ландау їхав сірий автомобіль зі швидкістю приблизно 50-60 км/год з ближнім світлом фар. Він бачив, що дівчина зненацька вискочила на полосу руху цього автомобіля, внаслідок чого автомобіль збив потерпілу. Водій, який збив дівчину, викликав швидку та поліцію. Свідок також пояснив, що потерпіла перебігала дорогу не по пішохідному переходу перехрестя, а також, коли вона переходила дорогу дівчину хитало з боку в бік.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав свідчення про те, що потерпіла ОСОБА_4 є його співмешканкою, яка на цей час проживає в смт Дворічне Харківської області зі своєю матір`ю. Свідок пояснив, що очевидцем події ДТП за участю ОСОБА_4 він не був, проте після цієї події у ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я, в неї часто болять ноги та голова, вона інвалід третьої групи. Свідку відомо , та він бачив, що у лікарні до його дружини приходила мати обвинуваченого, також він бачив у лікарні і самого ОСОБА_6 .
Як вбачається з висновку експерта № 539-А/14 (початок 20.05.2014, закінчена 17.06.2014), складеної на підставі постанови слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області від 20.05.2014, згідно якого, у зв`язку з подіями 18.05.2014 у потерпілої ОСОБА_4 мали місце наступні ушкодження: гостра черепно-мозкова травма: забій головного мозку з осередками контузій, внутрішньочерепові, крововиливи, перелом кісток зведення та основи черепу, забійні рани голови, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; зачинений осколковий перелом правого стегна у середній третині із зсувом, відчинений 2 Б тип перелом правого ліктьового відростку із зсувом, які за ступенем тяжкості відносяться до ушкоджень середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я; садна грудної клітини та нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Наявні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди, на яку вказано в постанові слідчого. Між подіями від 18.05.2014, на які вказано в постанові слідчого та ушкодженнями, які були визначені у ОСОБА_4 вбачається причинно-наслідковий зв`язок. У висновку експерта також зазначено, що під час вступу до стаціонару, в крові у ОСОБА_4 був знайдений алкоголь у кількості 1,86 проміле.
Також 23.07.2016 був проведений слідчий експеримент на місці події ДТП, що відбулась 18.05.2014, за участю потерпілої ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5 в присутності понятих, в умовах максимально наближених до цієї події, з протоколу якого вбачається, що потерпіла зазначила про те, що 18.05.2014 приблизно о 02.30 год. вона перетинала проїзну частину на перехресті пр. Л. Ландау та вул.. Краснодарської в м. Харкові зі сторони вул.. Халтуріна в напрямку вул.. Краснодарської. Колір сигналу світлофора в момент перетину проїзної частини, потерпіла зазначити не змогла. Вона перейшла половину проїзної частини, та на другій половині побачила автомобіль, що рухався проспектом Л. Ландау зі сторони пр-ту Московського. Вона зупинилась та в цей час на неї було скоєно наїзд цим автомобілем. Були встановлені заміри, згідно показань потерпілої, складена схема ДТП.
Надаючи оцінку діям потерпілої суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.7 Правил Дорожнього руху України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Відповідно п. 4.4 Правил Дорожньго руху України (в редакції від 15.04.2013), у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Згідно п. 4.14 Правил Дорожньго руху України Пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;
Як встановлено у судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_4 переходила перехрестя в темну пору доби, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе не по пішохідному переходу, чим порушила вимоги п. 4.7, 4.4, 4.14. Правил Дорожнього руху України.
На підставі аналізу висновку комісійної судової автотехнічної експертизи, відповідно до якого в дорожній обстановці, що склалась, водій мав технічну можливість з моменту виникнення небезпеки уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування.
Той факт, що внаслідок грубого порушення ПДР пішоход ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, створила небезпеку для дорожнього руху, не викликає сумніву. Однак, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати вимогу пункту 12.3 ПДР і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Таким чином, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода на проїзній частині дороги, створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту ПДР.
Вказаний висновок викладений у Постанові Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 10 грудня 2019 року, справа № 759/2926/16-к
У відповідності до вимог ст. ст. 85, 86 КПК України суд вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Отже, оцінюючи в сукупності досліджені докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оцінені відповідно до ст.94 КПК України суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані вірно, за ч. 2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.
Вину обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, суд вважає доведеною.
Обставинами, які пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, судом визнається дійове каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілій, часткове визнання цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При визначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, наявність обставин, що пом`якшують покарання, його поведінку як до вчинення інкримінованого йому правопорушення, так і після цього, ставлення до скоєного, яке суд розцінює як дійове каяття, зважаючи, в тому числі, на добровільність часткового відшкодування завданої шкоди і вважає за необхідне призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що обвинувачений, на переконання суду, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому і своєю поведінкою сприяв розкриттю злочину, суд вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України з покладенням на нього обов`язків відповідно до статті 76 КК України.
При вирішенні питання про додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, суд виходить з того, що за формою вини вчинений злочин є необережним, а автомобіль це єдине джерело доходу ОСОБА_6 , що забезпечить йому в тому числі як найшвидше відшкодування завданої шкоди потерпілій, на своєму утриманні має мати похилого віку, а тому суд вважає призначення додаткової міри покарання недоцільним.
В судовому засіданні потерпілою заявлено цивільний позов, який в подальшому був уточнений, про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 100000,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 600000,00 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн..
Питання щодо відшкодування потерпілій завданої матеріальної шкоди суд вирішує відповідно до положень ст.1166, 1177 ЦК України, виходячи з наданих суду письмових доказів її розміру.
В підтвердження позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, потерпілою надані квитанції на придбання ліків та виробів медичного призначення. Проте, окрім квитанцій на придбання ліків, потерпілою надані товарні чеки з продуктових та ювелірної крамниць, суд до уваги не бере, оскільки не мають відношення до понесених нею матеріальних витрат на лікування внаслідок ДТП.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з положень статей 23, 1168 ч. 1 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, а також ту обставину, що потерпіла перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
У позовній заяві потерпіла зазначає, що розмір моральної шкоди вона оцінює в 600 000,00 грн., ціна враховує в себе усі страждання, які довелось їй перенести в зв`язку з лікуванням (тривалий час без можливості навіть підійматися з ліжка та пересуватись), проведення хірургічних операцій, постійне приймання ліків та інші медичні процедури, є інвалідом третьої групи.
Суд вважає необхідним визнати наявність отримання потерпілою моральної шкоди, яка полягала в зміні звичайного укладу його життя на час отримання нею тілесних ушкоджень та проходження лікування та реабілітації, що вплинуло на її фізичний стан, під час проходження лікування та реабілітації.
Суд приймає до уваги той факт, що потерпіла дійсно зазнала моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного ушкодженням здоров`я, фізичним болем, завданим травмами у результаті ДТП. Також суд вважає доведеним обставини щодо зміни укладу життя потерпілої, які виразились у неможливості нормальної життєдіяльності і тривалому лікуванні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тощо. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди підлягають стягненню у розмірі 30 000,00 грн.
Що стосується вимог позивача ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 витрат, пов`язаних із наданням йому правової допомоги у розмірі 8000,00 гривень,то суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики,схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті міністрів України від 01.10.1999р. єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню.
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги,та може міститися у акті приймання передачі послуг за договором.
На підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу надано квитанцію про прийняття від ОСОБА_4 гонорару адвокату ОСОБА_5 на суму 4000,00 грн. від 21.05.2014, квитанцію від 08.04.2021 про оплату ОСОБА_11 4000,00 грн. за надання правової допомоги та договір про надання правової допомоги від 24.05.2018, а також акт виконаних робіт від 08.04.2021, що свідчать про оплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судові витрати, пов`язані з проведенням авто технічних експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обвирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд -
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на два роки.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та витрат на правову допомогу задовольнити частково.
На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя: