ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/142/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0002073 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12.06.2020 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чулаківка, Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою до моменту затримання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.09.2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ч.1 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

- 23.06.2016 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч.2 ст.186, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

- 07.08.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ст.70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців, звільнений 01.03.2019 року з Дар`ївської ВК Херсонської області по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяці позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислено з часу затримання 25.06.2019 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили. Вирішено цивільний позов потерпілої, питання щодо судових витрат та речових доказів.

Суд встановив, що ОСОБА_8 , 24.06.2019 року близько 22 год. 00 хв., знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне таємне викрадення чужого майна, розпочав викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , а саме мобільного телефону марки «Samsung A7», проте не зважаючи на те, що зазначені дії були виявлені потерпілою, продовжив їх з метою заволодіння майном, в результаті чого відкрито, без застосування фізичного насильства, заволодів майном - мобільним телефоном марки «Samsung A7», вартістю 5199 грн. 20 коп. та який перебував у силіконовому чохлі, вартістю 157 грн. 61 коп., після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5356 грн. 81 коп.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК у мінімальному виді та розмірі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_8 в ході судового розгляду себе визнав винним частково і пояснив, що був знайомий з потерпілою ОСОБА_9 та дійсно зустрівся з нею увечорі 24.06.2019 року близько 22 годин у дворі будинку АДРЕСА_3 . Він визнав, що дійсно таємно викрав в неї мобільний телефон марки «Samsung A7», про що потерпіла не знала, тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України. Докази відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 у справі відсутні, оскільки сама потерпіла показала, що не бачила моменту викрадення мобільного телефону ОСОБА_8 , а інших очевидців злочину не було.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив змінити вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК у мінімальному виді та розмірі.

Апеляційним судом забезпечено доставку обвинуваченого ОСОБА_8 до Херсонського апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді безпосередньо в залі суду, однак останній відмовився бути присутнім в залі судового засідання без поважних причин. висловивши у такий спосіб своє небажання брати участь в апеляційному розгляді.

Відповідно до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України участь обвинуваченого ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, тому відмова останнього від участі в судовому засіданні апеляційного суду не перешкоджає апеляційному розгляду у його відсутності.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_10 до апеляційного суду не з`явилась в адресованій суду заяві просила здійснювати апеляційний розгляд у свою відсутність, зазначивши про підтримання своїх показань, даних в суді першої інстанції.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України не визнавав, посилаючись на те, що таємно викрав у потерпілої ОСОБА_9 мобільний телефон, тому його дії слід кваліфікувати за відповідною частиною ст. 185 КК України.
Ретельно перевіривши аналогічні доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК України.

Вирок ґрунтується на належних, допустимих доказах, яких достатньо для висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінуються.
Зокрема твердження ОСОБА_8 , що викрадення було таємним спростовуються результатами слідчого експерименту, проведеного з потерпілою 16.07.2019 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, в присутності понятих відтворила обставини незаконного заволодіння належним їй мобільним телефоном марки «Samsung A7», що мало місце 24.06.20219 року. Зокрема потерпіла ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту на місці події показала, що зустрілась з знайомим їй хлопцем на ім`я ОСОБА_11 , з яким прийшли у двір будинку АДРЕСА_3 , сіли на лавочку та почали спілкуватись. Під час бесіди відчула, що щось відбувається з її сумкою та повернувши свій погляд побачила, як ОСОБА_11 витягнув її мобільний телефон та почав бігти, а вона в цей час почала кричати, щоб він його повернув, однак ОСОБА_11 крикнув « ОСОБА_12 , дякую за мобільний телефон» (том 1 а.п. 142-146).

Аналогічні показання дала потерпіла в в суді, зазначивши, що 24.06.2019 року вони з ОСОБА_8 сиділи на лавочці лише удвох, поряд лежала її сумка, яка була застебнута, та у сумці знаходився її телефон «Samsung A7», відвернувшись на мить, самої події викрадення не бачила, однак відразу ж виявила, що сумка відкрита, телефон зник, при цьому ОСОБА_8 глузливо сказав « ОСОБА_12 , дякую за телефон!», піднявся і пішов геть.

В апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів про визнання протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої та її показань в суді недопустимими доказами. Слідчий експеримент проведено з дотриманням вимог ст. 240 КПК України. Протокол слідчого експерименту відповідає вимогам ст. 104 КПК України. Підстав для обмови потерпілою обвинуваченого судом не встановлено.

Допитаний судом свідок ОСОБА_13 показав, що 25.06.2019 року придбав у обвинуваченого мобільний телефон «Samsung A7» за 1500 грн.

В ході досудового розслідування 26.06.2019 року оглянуто добровільно видану ОСОБА_13 копію робочого аркушу з поміткою про придбання 25.06.2019 року мобільного телефону марки «Samsung A7» (том 1 а.п. 147-149, 150-151, 152).

Відповідно до висновку експерта від 08.07.2019 року № 2059-МТ вартість мобільного телефону марки «Samsung A7»,який був у використанні станом на 24.06.2019 року становить 5199 грн. 20 коп. (том 1 а.п. 137-140).

Підстав для визнання вказаних доказів недопустимими в апеляційній скарзі не наведено.

Склади злочинів, визначених ст.185 та ст.186 КК України відрізняються за способом їх вчинення. Крадіжка - таємне викрадення чужого майна, а грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

З фактичних обставин справи, встановлених судом в ході дослідження та оцінки доказів беззаперечно вбачається, що дії ОСОБА_8 , розпочаті як крадіжка були невідкладно виявлені потерпілою, тому він не мав реальної можливості розпорядитись викраденим майном та в момент викриття його злочинних дій утримував його при собі, при цьому незважаючи на те, що був викритий потерпілою, продовжив злочинні дії, негайно покинувши місце злочину з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд.

Виходячи з наведеного. суд обґрунтовано кваліфікував такі дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Протилежні показання обвинуваченого в суді та відтворені ним в ході слідчого експерименту обставини (том 1 а.п. 157-161) суд обґрунтовано оцінив критично як спосіб зменшити ступінь відповідальності, оскільки вони суперечать іншим дослідженим судом доказам.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним корисним тяжким; відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий на вчинення аналогічних злочинів та вчинив новий злочин в період непогашеної судимості, за місцем проживання характеризується негативно, стійких соціальних зв`язків та законного джерела доходу не має, заподіяну злочином шкоду не відшкодував та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України на строк, ближчий до максимального, яке належить відбувати реально.

Таке покарання відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд підстав не вбачає.

Істотних порушень КПК, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12.06.2020 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня оголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді: три підписи