Справа № 461/8029/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/182/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2020 року про арешт майна,

з участю особи, на майно

якої накладено арешт, ОСОБА_7 ,

його адвоката ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0002048 від 10.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на приміщення, загальною площею 32,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1996 року, посвідченого першою Львівською державною нотаріальною конторою в особі ОСОБА_11 , шляхом заборони вчинення будь-яким особам, в тому числі працівника Державного підприємства «СЕТАМ», будь-яких дій із вказаним майном, в тому числі використання, відчуження, розпорядження, реалізації на торгах, передання у статутний фонд.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на приміщення загальною площею 32,2 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 листопада 2020 року за №232445790 зареєстроване за ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя керувався виключно доводам слідчого про «нібито» наявну необхідність збереження речових доказів, проте самостійно не досліджував та не перевіряв наявність чи відсутність підстав та розумних підозр для того, щоб встановити чи є майно доказом кримінального правопорушення, чи є воно речовим доказом в розумінні ст.98 КПК України, наявність чи відсутність правової підстави для арешту майна.

Як зазначає апелянт, ОСОБА_7 є добросовісним набувачем у розумінні ст.170 КПК України, оскільки законним шляхом придбав майно на електронних торгах, та жодного обману чи зловживання довірою з його сторони стосовно ОСОБА_10 та ДП «СЕТАМ» не могло бути.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, водночас подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких, зазначивши, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а апеляційний розгляд проводити у її відсутності.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе в силу вимог ч.1 ст.172 КПК України проводити розгляд апеляційної скарги у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, представника потерпілої, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно з матеріалами клопотання, 10 вересня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0002048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Так, досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснюється за фактом того, що 09 вересня 2020 року в Галицький ВП ГУ НП у Львівській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що невідомі особи шахрайським способом та шляхом обману заволоділи належним їй майном, чим спричинили останній матеріальну шкоду.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_10 встановлено, що 16 березня 2020 року відбулися електронні торги з продажу нерухомого майна приміщення квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами торгів було сформовано протокол №470088 проведення електронних торгів та визначено переможця торгів учасника №14 і об`єкт відчужено на суму 4043052 грн. В подальшому ухвалою Львівського апеляційного суду реалізацію майна було зупинено. В серпні 2020 року невідомим їй способом на сайті ДП «СЕТАМ» вищевказаний протокол було замінено на інший протокол №495477 «Про проведення електронних торгів». Згідно з вказаним протоколом квартира за вказаною адресою була продана учаснику №14 ОСОБА_7 за суму 2100000 грн., чим порушено порядок проведення торгів, визначений ст.45 Закону України «Про іпотеку». При відмові двох учасників з найвищими пропозиціями підписувати протокол торгів, такі торги визнаються такими, що не відбулися.

Таким чином, як вбачається з матеріалів клопотання, невстановленими слідством особами вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном, а саме майном ОСОБА_10 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

30 вересня 2020 року постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002048 від 10 вересня 2020 року.

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вищевказане майно, слідчий суддя виходив з того, що вказане майно відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, а тому з урахуванням цього дійшов висновку про існування підстав для арешту майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів апеляційного суду погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчий, звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вищевказані квартири, зазначив підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та долучив докази, які, на думку органу досудового розслідування, достатньою мірою обґрунтовують необхідність арешту майна та існування зазначених ризиків, на які послався слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали.

З огляду на наведене, доводи апелянта щодо необґрунтованості клопотання слідчого та відсутності належної їх оцінки слідчим суддею є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості містить арештоване майно, а також яким чином вказане майно могло бути використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а тому не містить ознак, визначених ст. 98 КПК України, на переконання апеляційного суду, на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження,знищення,перетворення, а слідчий суддя, на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу, що всупереч доводам апеляційної скарги, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Ураховуючи те, що в межах даного кримінального провадження підлягають розслідуванню обставини проведення публічних торгів квартири та законності набуття ОСОБА_7 права власності на таку, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника особи, на майно якого накладено арешт, та у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування та накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

В силу положень Закону України «Про доступ до судових рішень» та «Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року № 1200/0/15-18, забезпечення розміщення судового рішення на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень забезпечується адміністратором реєстру.

Відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень для загального доступу оскаржуваного рішення про накладення арешту на майно не свідчить про нескерування слідчим суддею електронного примірника ухвали до Єдиного реєстру судових рішень, та не свідчить про порушення права на доступ до судового рішення та права на захист.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 30 вересня 2020 року, якою накладено арешт на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4