Провадження 1-кп/522/336/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000415 від 01.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Донецьк, громадянки України, українки, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, одруженої, має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6
представника потерпілої - ОСОБА_7 ,
представника цивільного позивача - ОСОБА_8 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

01.07.2016 року близько о 10.20 год. водій ОСОБА_4 , грубо порушила вимоги порожньої розмітки 1.3 розділу 34 ПДР і п. 2.1 ґ), п. 2.3 б), п. 10.1, п. 11 4 Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п. 11.4. На дорогах з двосторонній рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
р. 34. ДОРОЖНЯ РОЗМІТКА 1. Горизонтальна розмітка.
Горизонтальна розмітка має таке значення:
1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху;
Лінію 1.3 перетинати забороняється.
Порушення виразилось в тому, що в зазначений день та час водій ОСОБА_4 , не маючи полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи технічно-справним автомобілем «Hyundai Elantra», р/н НОМЕР_1 , в світлий час доби, здійснюючи рух в правій смузі, по сухому асфальтобетонному покриттю проїжджої частини пр.Шевченка у Приморському районі м. Одеси, з боку вул. Армійської, в напрямку пров. Шампанського, де проїжджа частина має по дві смуги руху в кожному напрямку, позначені дорожньою розміткою (1.5), а зустрічні половини проїжджої частини позначені подвійною суцільною смугою дорожньої розмітки (1.3), вирішила виконати лівий розворот у забороненому для цього місці.
Проявивши злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, водій ОСОБА_4 не переконавшись в безпеці свого маневру, вкрай уважною не була, при виконанні вказаного розвороту, заходів що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжила, грубо порушила вимоги дорожньої розмітки - 1.3, розділу 34 ПДР, згідно яких перетинати подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки категорично забороняється та із потоку попутного їй автотранспорту виїхала на зустрічну половину проїжджої частини, чим створила перешкоду в русі автомобілю «Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , яка в цей час здійснювала рух у лівій смузі зустрічного їй напрямку руху.
Перебуваючи в аварійній ситуації автомобіль «Honda CR-V», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка стояла в правій смузі по ходу її руху, неподалік від правого краю проїжджої частини, після чого здійснила наїзд на задню частину автомобіля «Toyota Avalon», р/н НОМЕР_4 , який знаходився в статичному положенні (стояв) біля правого краю проїжджої частини. В результаті наїзду автомобіль «Toyota Avalon», р/н НОМЕР_4 , здійснюючи рух по-інерції вперед, скоїв наїзд на задню частину автомобіля «ЗАЗ-9656», р/н НОМЕР_5 , який також знаходився в статичному положенні (стояв) біля правого краю проїжджої частини.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритих скалкових переломів великогомілкової і малогомілкової кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, з наявністю рваних ран лівої гомілки і лівого стегна, які ускладнились розвитком некрозу м`яких тканин; крововиливів в порожнини правого та лівого колінних суглобів. Дані ушкодження супроводжувались розвитком травматичного шоку середнього ступеню, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2248 від 09.08.2016 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Допитана у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у скоєні вказаного злочину, визнала повністю, щиро розкаялась та підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, просила застосувати до неї акт амністії.

Крім того, обвинувачена заявила про те, що вона з доказами, здобутими органами досудового слідства в підтвердження її провини згодна, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Оскільки обвинувачена визнала свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

При призначені покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд керується приписами ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є тяжким злочином проти безпеки дорожнього руху, який характеризується необережною формою вини.
ОСОБА_4 з вищою освітою, офіційно не працевлаштована, одружена, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та мешкає у м.Одесі, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем мешкання, частково відшкодувала завдану шкоду.

Відомостей щодо перебування обвинуваченої на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання нею алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обвинувачена щиро розкаялась у вчиненому злочині.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 - є щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання, що передбачені ст.67 КК України, не встановлено.
З огляду на викладене, зазначені пом`якшуючі обставини, які суттєво пом`якшують ступінь вчиненого, ставлення обвинуваченої до вчиненого, думку потерпілої сторони, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій за вчинений нею злочин, покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, звільнивши її від відбування призначеного основного і додаткового покарання на підставі п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 02.09.2016 року, оскільки обвинувачена має дитину, якій не виповнилося 18 років, та не позбавлена батьківських прав.

Так, в судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_4 просили суд застосувати Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, посилаючись на наступне.
Відповідно до п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
ОСОБА_4 має малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав не позбавлена, проживає разом з дитиною.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії вирішує суд зокрема за ініціативою обвинуваченого, їхніх захисників.
Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 р.» застосування цього закону здійснюється щодо осіб, стосовно яких судом ухвалені вироки, що не набрали законної сили - за клопотанням самої особи, її захисника.
Інші учасники судового провадження не заперечували щодо задоволення клопотання.
Таким чином, судом встановлено наявність правових підстав для застосування відносно ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 не встановлені, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 акт амністії, звільнивши її від призначеного покарання.

Щодо цивільних позовів.

1. Представником потерпілої ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої майнову шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 200 000 гривень та моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 частково відмовилась від позовних вимог та просила суд задовольнити позов в частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.
Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень суд задовольняє у повному обсязі, виходячи з наступного.
Згідно пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди.
Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків .
Згідно п.9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
В судовому засіданні встановлено та доведено, що внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_12 , потерпілій ОСОБА_10 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритих скалкових переломів великогомілкової і малогомілкової кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, з наявністю рваних ран лівої гомілки і лівого стегна, які ускладнились розвитком некрозу м`яких тканин; крововиливів в порожнини правого та лівого колінних суглобів. Дані ушкодження супроводжувались розвитком травматичного шоку середнього ступеню. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень порушився звичайний спосіб життя потерпілої, довгий час вона вимушена терпіти значні фізичні муки, пов`язані з отриманими тілесними ушкодженнями, а з ускладненням - некрозом м`яких тканин, болісні пластичні операції, які їй мають бути проведені у майбутньому, та процедури реабілітації. Ушкодження колінних суглобів, в свою чергу, значно впливають на можливість, в подальшому, виконувати будь-яку фізичну роботу в побуті і рухатись, що особливо важко психічно переносити, зважаючи на молодий вік потерпілої. Завдана здоров`ю потерпілої шкода є непоправною, та має наслідком проходження лікування, тривалої реабілітації та порушення нормального способу життя.
Тому суд вважає, співмірним заподіяній моральній шкоді стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 з обвинуваченої грошових коштів у сумі 100000 гривень.

2. Адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої майнової шкоди у розмірі 3000 гривень в якості відшкодування витрат на ремонт автомобіля «Honda CR-V», НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, та 35000 гривень, які було надано цивільним позивачем на лікування потерпілої ОСОБА_10 ..
Вказаний позов суд задовольняє частково, враховуючи наступне.
У абзаці першому пункту 2 постанови Пленуму №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Верховний Суд України роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою.
Судом встановлено, що отримання ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_4 вимог ПДР. При цьому водій автомобіля «Honda CR-V», р/н НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , під час вказаної дорожньо-транспортної події, перебуваючи в аварійній ситуації, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_9 , помилково вважаючи себе винуватою, добровільно передала пішоходу ОСОБА_10 на лікування грошові кошти у сумі 35 000 гривень.
За наведених обставин немає підстав вважати, що добровільна виплата ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 грошових коштів у сумі 35 000 гривень, є майновою шкодою, завданою злочином, а тому в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення.
Крім того позивачем зазначено, що в ході ДТП ОСОБА_9 було заподіяно майнову шкоду в розмірі 3000 гривень, яка полягає у здійсненні витрат на ремонт автомобіля, який було пошкоджено внаслідок протиправних дій відповідача.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав акти виконаних робіт сервісного автоцентру «Honda» та копії чеків №404, 421 про здійснення оплати вказаних робіт.
Суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку наявний прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_4 , яка завдала шкоди, та її результатом шкодою.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 .

Підстав для застосування запобіжного заходу не встановлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.1-90 КК України, ст.1-380 КПК України, ст.ст. 1, 4, 9, 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три ) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного та додаткового покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і шість місяців на підставі п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 85 КК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувати.
Цивільний позов представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування завданої злочином моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.

Позов представника цивільного позивача - адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування завданої злочином майнової шкоди 3000 гривень (три тисячі) гривень.
В частині інших вимог позивача відмовити у задоволенні цивільного позову.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2 686 (дві тисячі шістсот вісімдесят шість) гривень 60 копійок.

Речові докази:
-автомобіль «Hyundai Elantra», р/н НОМЕР_1 , «Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 , «Toyota Avalon», р/н НОМЕР_4 та «ЗАЗ-965б», р/н НОМЕР_5 вважати повернутими за належністю власникам; диск з відеозаписом пригоди зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя:

22.03.2021