ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2514/21 Провадження 1-кс/636/529/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Чугуєві скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність уповноважених осіб Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області,
ВСТАНОВИЛА:

27.05.2021 заявник звернувся до Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області заяву, у якій просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) відомості про кримінальне правопорушення, вчинене посадовими особами Печенізького районного сектору Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій.

Викладені в заяві від 27.05.2021 відомості про злочин до ЄРДР внесені не були, заяву, згідно повідомлення керівника Куп`янської поліції, гнаправлено до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області.

31.05.2021 в телефонній розмові із співробітниками Чугуївского РУП ГУНП в Харківській області заявник дізнався, що відомості за його заявою до ЄРДР не внесені, заяву передано дільничним інспекторам для проведення перевірки.

У зв`язку із викладеним заявник просив суд визнати незаконною бездіяльність службових осіб Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 27.05.2021, визнати незаконною діяльність Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області з організації перевірки силами дільничних інспекторів за заявою ОСОБА_3 від 27.05.2021 та зобов`язати відповідальну особу Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про злочин.

В судове засідання заявник не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги підтримав.

Прокурор, представник Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області на судове засідання не з`явились, від прокурора до початку судового засідання надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, проти задоволення скарги прокурор заперечував.

До початку судового розгляду від заступника начальника ВП заст. начальника СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 надійшло повідомлення про те, що заяву ОСОБА_3 та його скаргу на бездіяльність слідчого розглянуто, за результатами розгляду встановлено відсутність у його заяві даних, які б свідчили про вчинення відносно нього злочину, в зв`язку із чим представник Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 .

Слідчий суддя, розглянувши скаргу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи встановив такі обставини.

З копії заяви вбачається, що 27.05.2021 уповноважена посадова особа Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області отримала заяву ОСОБА_3 про вчинення злочину.

Повідомленням від 28.05.2021, копія якого долучена до скарги, заявника повідомлено про передання його заяви від 27.05.2021 за належністю до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області.

З повідомлення Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 03.06.2021, адресованого слідчому судді вбачається, що заява ОСОБА_3 від 27.05.2021 розглянута, встановлено що в ній не міститься жодних даних, які б свідчили про вчинення стосовно заявника злочину.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 від 27.05.2021 станом на 03.06.2021 до ЄРДР не внесені.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Також, слідчий суддя ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР оскільки згідно з ч. 1 ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК з цього питання, оскільки дискреційні повноваження суб`єкта оскарження в цій ситуації є обмеженими, а саме полягають у самому внесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.

Адже дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

У цьому випадку суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції шляхом виходу за її межі, не маючи дискреційних повноважень.

Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, тому що як орган він позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У такого роду правовідносинах останній має вчинити виключно прямо визначену у КПК дію.

Отже, на етапі прийняття та внесення даних за зверненням до ЄРДР посилатися на положення ст. 2 КК України, яка визначає підставу кримінальної відповідальності недоцільно, оскільки на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від заявника повідомлення про вчинення кримінального правопорушення але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесені не були.

У пункті 74 рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків. Тим самим отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких обставин, з урахуванням наведеного, слідчий суддя, розглянувши скаргу у межах наявних та поданих до суду доказів на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії, передбачені ст. 214 КПК України.

Однак, не підлягає задоволенню скарга в частині визнання дій та бездіяльності службових осіб Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області (відповідно, - щодо невнесення відомостей до ЄРДР та щодо організації перевірки заяви дільничними інспекторами), - незаконними, оскільки слідчому судді не надано даних щодо передачі вказаної заяви станом на час її надходження тій чи іншій посадовій особі, - як слідчому, визначеному у встановленому законом порядку, для вирішення питання щодо внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити дії або бездіяльність саме слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Зі змісту наведених вище вимог ст.214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

В межах даної скарги заявником оскаржена бездіяльність посадових осіб Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області. Однак, до компетенції слідчого судді не належить визначати конкретного суб`єкта оскарження та в подальшому визнавати з власної ініціативи дії чи бездіяльність такої особи протиправною чи незаконною, враховуючи також положення ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно якої слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Даних, що конкретним слідчим (посадовою особою) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, тобто, особою, бездіяльність саме якої може бути визнана, прийнято рішення про невнесення відомостей до ЄРДР за вказаною заявою, або про організацію певної перевірки за вказаною заявою, слідчому судді не надано.

Вказані обставини унеможливлюють визнання незаконними дій та бездіяльності слідчим суддею не конкретної посадової особи, дії чи бездіяльність якої може бути оскаржена в порядку ст. 303 КПК України.

З огляду на викладене, розглядаючи скаргу в межах наданих доказів, відсутні правові підстави до задоволення скарги у вказаній частині.

Відповідно до положень ч.4 ст. 535 КПК України, органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 369-372, 376 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльності службових осіб Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, визнання незаконною діяльності Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області з організації перевірки силами дільничних інспекторів за заявою ОСОБА_3 від 27.05.2021 та зобов`язання відповідальної особи Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про злочин, задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену службову особу Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області вчинити дії, передбачені ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою ОСОБА_3 від 27.05.2021 (надійшла з Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області) в строки, визначені ст. 214 вказаного Кодексу.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Зобов`язати відповідальну службову особу Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області невідкладно після виконання цієї ухвали надати до суду повідомлення в порядку ч.4 ст. 535 КПК України.

Зобов`язати відповідальну службову особу Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надіслати належним чином завірену копію вищевказаного повідомлення на адресу заявника ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

З урахуванням положень Рішення Конституційного суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України, у справі № 3-180/2018(1644/18) від 17.06.2020, ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1