Справа № 472/1345/20
Номер провадження 1-кп/473/98/2021
УХВАЛА
Іменем України

"02" квітня 2021 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
при розгляді кримінального провадження №0000245 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Овлаши Роменського району Сумської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працює, сімейний стан не одружений, на утриманні дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1. 17.03.1992 року Роменським районним судом Сумської області за ч.1 ст.117 КК України в редакції 1960 року до 05 років позбавлення волі.
2. 07.06.1999 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст.208, ст.42 КК України в редакції 1960 року до 08 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна, звільненого з місця відбування основного покарання умовно достроково в порядку ст.81 КК України на підставі ухвали Ширяївського районного суду Одеської області від 24 квітня 2003 року з невідбутим строком основного покарання 01 рік 23 дні позбавлення волі.

3. 11.07.2005 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 04 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області, вирок змінено з перекваліфікацією на ч.2 ст.185 КК України та зменшення строку покарання до 02 років 05 місяців позбавлення волі, звільненого з місця відбування основного покарання в порядку ст.82 КК України на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 вересня 2006 року із заміною основного покарання більш м`яким видом в виді виправних робіт на строк 08 місяців 23 дні з відрахуванням на користь держави із суми заробітку за місцем його роботи 15 % /п`ятнадцяти відсотків/.

4. 24.12.2012 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 01 року позбавлення волі.
5. 16.06.2017 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 05 місяців арешту, звільненого з місця відбування покарання 12 вересня 2017 року в зв`язку з відбуттям строку покарання.
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України,

Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
потерпіла ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні стороною захисту заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО» на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому сторона захисту посилалась на ту обставину, що під час тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО» значно погіршився стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , після перенесеного ним інсульта, а також необхідності проведення медичної операції на нижніх кінцівках обвинуваченого, в зв`язку з чим на теперішній час він має змогу пересуватись лише за допомогою милиць, що підтверджується листами обвинуваченого ОСОБА_3 , які ним надіслані до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області із Державної установи «Миколаївський СІЗО» за Вих. № 20/4 Н 97 від 17 березня 2021 року, та № 20/4 Н 98 від 25 березня 2021 року.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту та вважав, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується в замаху на скоєння особливо тяжкого злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, з метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_3 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином прокурор доводив наявність існування підстав для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .
При оцінці ризиків у даному кримінальному провадженні, суд виходить з наступних обставин, встановлених в судовому засіданні.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_3 вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик його оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером обвинуваченого ОСОБА_3 , його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з Україною, в якій обвинувачений ОСОБА_3 піддається кримінальному переслідуванню. Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений ОСОБА_3 може ухилитись від судового слідства та втекти, і крім того наявність даних обставин, може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити нове кримінальне правопорушення.
Але з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, а також погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , після перенесеного ним інсульта, а також необхідності проведення медичної операції на нижніх кінцівках обвинуваченого, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
В судовому засіданні встановлено існування наявних обставини, які свідчать про те, що ризики не зменшилися, що могло б виправдовувати тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.

Беручи до уваги обгрунтованість підозри, а також ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість обвинувачення, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винним у вчиненні замаху на скоєння даного кримінального правопорушення, суд вважає неможливим продовження строку тримання під вартою обвинуваченого в Державній установі «Миколаївський СІЗО», який спливає 03 квітня 2021 року, так як при продовженні застосування даного запобіжного заходу, будуть створені умови для порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_3 доступу до належної медичної допомоги під час тримання під вартою у Миколаїівському слідчому ізоляторі.
При розгляді судом клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується наявність перерахованих вище обставин, які не утворюють безумовних підстав для продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 в виді тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО», а навпаки наявність даних підстав створює правові умови для задоволення клопотання сторони захисту для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

При зміні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, судом беруться до уваги і ті обставини, встановлені в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_3 є неодноразово судимою особою, і на теперішній момент в провадженні Городіщенського районного суду Черкаської області, знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 по його обвинуваченню за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України. /єдиний унікальний номер судової справи 693/1454/14-к/.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
На даній стадії судового слідства у даному кримінальному провадженні досліджені всі письмові матеріали кримінального провадження, допитані в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_7 та свідки обвинувачення.
З урахуванням конкретних обставин вчинення замаху на кримінальне правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів не тільки всього суспільства в цілому, а і конкретних осіб цього суспільства.
ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні замаху на вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який законом передбачене основне покарання в виді позбавлення волі строком від від десяти до п`ятнадцяти років.

Крім того, в судовому засіданні встановлено існування обставини, які свідчать про те, що ризики ухилення від суду, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я обвинуваченого, зменшилися, що виправдовує зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО» на більш м`який запобіжний захід.

Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 в виді тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО», суд виходить з рішень Європейського суду з прав людини («Ільченко проти України» від 09 квітня 2020 року заява №65400/19, «Бекетов проти України» від 19 лютого 2019 року заява №44436/09, «Марчук проти України» від 28 липня 2016 року заява №65663/12, «Луценко проти України» від 11 червня 2015 року, заява №29334/11), в яких даним судом були констовані факти порушень статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з відсутністю у обвинувачених доступу до належної медичної допомоги під час тримання їх під вартою в установах попереднього ув`язнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 350, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_3 з тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО» на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК УкраїниОСОБА_3 змінити запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО» на домашній арешт з 19 годин 00 хвилин до 07 годин 00 хвилин наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , до 31 травня 2021 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, при застосуванні до обвинуваченого за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_3 запобіжного заходу в виді домашнього арешту, суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого до 31 травня 2021 року включно прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, не відлучатися із села Чернігівка Вознесенського району /колишня назва району Доманівський/ Миколаївської області, без дозволу суду, утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_7 , а також свідками у даному кримінальному провадженні, які зазначені в розділі першому реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні /том №1, а.к.п. 7 9/.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу обвинуваченому за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_3 з тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО» на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 передати на виконання начальнику Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, в порядку ч.3 ст.181 КПК України

Роз`яснити обвинуваченому за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_3 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, під час його перебування під домашнім арештом, мають право з`являтися в його житло, вимагати від нього надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1