Справа № 734/1170/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/271/21
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000079 від 04 травня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Броди Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого в КП «Муніципальна охорона м. Києва», учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року за ч. 4 ст. 426-1, ст. 69, 58 КК України до2 років позбавлення волі, яке замінено на службове обмеження для військовослужбовців на два роки з відрахуванням у дохід держави 15% суми грошового забезпечення, за ухвалою від 22 жовтня 2020 року Волноваського районного суду Донецької області звільнений від покарання у зв`язку зі звільненням з військової служби за станом здоров`я,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 8 205 грн 52 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_6 , під час перебування на навчанні у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , після 17 години 03 травня 2016 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Шевроле Авео, р. н. НОМЕР_3 , рухаючись на вулиці Центральній у с. Виповзів Козелецького району Чернігівської області у напрямку від центру населеного пункту до вулиці Шкільної зі швидкістю приблизно 86-96 км/год, проявив неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку, що склалася, на заокругленій ділянці дороги, не вибрав безпечної швидкості руху, перевищив дозволену швидкість руху у населеному пункті, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого перед перехрестям АДРЕСА_2 виїхав за межі проїзної частини, спочатку на ліве узбіччя, та у подальшому в межах перехрестя на праве узбіччя по напрямку свого руху, де внаслідок бокового юзу за межами проїзної частини та подальшого упору правими колесами в маси ґрунту і піску автомобіль перекинувся неподалік господарства № 87 на вулиці Центральній.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки: синця на передній поверхні грудної клітки, крововиливу в м`язи та підшкірно-жирову клітковину грудної клітки, перелому грудини, переломів ребер справа, поперечних переломів 2, 3, 4 по передній підпахвовій лінії та поперечно- косі переломів 5, 6, 7, 8 по задній підпахвовій лінії; переломів ребер зліва, поперечних переломів 2, 3 по передній підпахвовій лінії, забою та розриву серця (правого шлуночка), крововиливу в навколосерцеву сумку, забою легень; закритої травми живота, розриву правої долі печінки, забійної рани та садна на обличчі, синця на лівому плечі та садна на лівій кисті, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння і від яких він помер на місці пригоди.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.9 «а» (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год) Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить викликати та допитати експертів, які склали висновки за № 153 та 164, повністю скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок, яким виправдати його за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Аргументує тим, що оскаржуваний ним вирок ґрунтується на припущеннях та ухвалений з порушеннями вимог чинного законодавства, а тому підлягає безумовному скасуванню, як незаконний та необґрунтований.

Вказує на те, що його показання про те, що за кермом транспортного засобу перебував саме загиблий ОСОБА_10 судом першої інстанції взагалі не були прийняті до уваги та помилково розцінені, як надані з метою перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому, суд як на доказ його винуватості посилається на показання потерпілої та свідків, які не були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди та жоден з них не міг підтвердити що саме він, а не ОСОБА_10 керував автомобілем.

Звертає увагу, що експерт ОСОБА_11 вказував на те, що є малоймовірним той факт, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_10 , але така можливість не виключається. В той же час, експерт ОСОБА_12 вказав на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди із автомобіля першим вилетів пасажир, а другим водій.

Аналіз показань свідків, які судом визнані такими, що доводять його винуватість, лише підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди. Так само, як і протокол огляду місця події, схема та ілюстрована таблиця до нього, протокол огляду транспортного засобу, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_10 доводять виключно факт дорожньо-транспортної пригоди 03 травня 2016 року, але не свідчать про те, що за кермом автомобіля Шевроле перебував саме він.

Оскільки положеннями ч. 3 ст. 373 КПК України визначено, що вирок суду не може ґрунтуватись на припущеннях, то суд не міг посилатися як на належні та допустимі докази, висновки експертів, які так і не надали однозначних відповідей на поставлені запитання, а вказали на те, що більш ймовірно, що під час дорожньо-транспортної пригоди у якості водія автомобіля Шевроле перебував ОСОБА_6 , а ОСОБА_10 перебував на місці переднього пасажирського сидіння.

При цьому, у висновках комплексних судово-медичних експертиз вказано, що комплексних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 знаходиться у своїй більшості на правій стороні тіла, що може свідчити про те, що у момент ДТП він міг перебувати в якості пасажира цього автомобіля, в той час, як більшість тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 знаходиться з лівої сторони тіла, що вказує про можливість його перебування на місці водія.

Такі суперечності не були усунуті належними та допустимими доказами, а у розумінні ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, які мають трактуватись на користь обвинуваченого.

Наполягає на тому, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 травня 2016 року, за кермом автомобіля знаходився його товариш та співслужбовець ОСОБА_10 , а тому він не може нести кримінальну відповідальність за злочин, який не вчиняв та сам постраждав внаслідок аварії.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 вказав про порушення його права на захист, яке полягало у тому, що три роки тривало досудове слідство, були допитані свідки, потерпіла, призначені та проведені 10 експертиз і жодного разу він не був залучений до участі у слідчих діях, його позбавили можливості заявити відвід експертам, поставити додаткові питання експертам.

Його ознайомлення з двома томами кримінального провадження, 408 аркушів, тривало 1 годину 10 хвилин, після чого він на вимогу слідчого вимушений був підписати протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Що також є порушенням його права на захист.

У протоколі ознайомлення з матеріалами кримінального провадження захисник звернув увагу досудового слідства на розбіжності у висновках проведених експертиз та заявив клопотання про призначення додаткової повторної комплексної судової медико - автотехнічної експертизи, яке суд першої інстанції не розглянув та не задовольнив. Чим порушив право на захист.

Обвинувачений критикує кожний висновок експертизи, які проводилися у даному кримінальному провадженні та вважає їх не допустимими доказами. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах , одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника потерпілої та прокурора, які заперечували проти аргументів сторони захисту, просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 03.05.2016 в селі Виповзів Козелецького району Чернігівської області, на відстані 30,8 метрів від господарства по вул. Центральній, 87, за межами проїзної частини перевернутим на даху, був виявлений автомобіль Шевроле Авео, р. н. НОМЕР_3 , який щоб звільнити двох чоловіків, поставили на колеса.

На момент огляду місця пригоди, який розпочався о 20 годині 15 хв., обидва чоловіки були відправленні до лікарні, на лівому узбіччі по напрямку руху автомобіля та на правому узбіччі по напрямку руху автомобіля, на асфальтному покритті були видно сліди юзу автомобіля, при цьому покриття було сухе і слідів гальмування не було. Осип скла був виявлений в двох місцях, на узбіччі на відстані 7,8 м. та 8,4 метра від проїзної частини ( том1 а. с. 148-156).

Зовнішній огляд транспортного засобу на місці пригоди показав, що в автомобілі Шевроле Авео, р. н. НОМЕР_3 був деформований дах, капот, передні ліве та праве крило, розбите лобове скло, заднє скло, деформоване праве крило, розбите скло у дверцятах автомобіля, деформований задній бампер. При цьому не виявлено пошкоджень важелів ручного гальма та переключення передач. ( том1 а. с. 157-160).

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 249 від 08 липня 2016 року, на час проведення експертного огляду, система рульового керування автомобіля перебувала в технічно несправному але працездатному стані через деформацію ободу рульового колеса. Встановити час виникнення даної технічної несправності не представилося можливим через те, що несправність системи рульового керування могла виникнути задовго до перекидання транспортного засобу, а також могла виникнути під час перекидання автомобіля внаслідок дії тіла людини на обід рульового колеса.

Розгерметизація правого переднього колеса відбулась внаслідок руху автомобіля юзом. (а.с.166-172 т. 1)

Версія обвинуваченого, що перед настанням ДТП автомобілем керував саме ОСОБА_10 , ретельно перевірялася як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду і спростована зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами та є такою, що не відповідає дійсності.

Потерпіла ОСОБА_13 вказувала, що її чоловік ОСОБА_10 , посвідчення водія не мав, ніколи за кермом не їздив, завжди коли його просили сісти за кермо відмовляв у цьому. Такі показання потерпілої підтвердив і свідок ОСОБА_14 , який загиблого знав з дитинства, та зазначав про те, що ОСОБА_10 ніколи не їздив за кермом автомобіля.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що на момент його приїзду на місце аварії, автомобіль Шевроле лежав на даху. Біля автомобіля сидів ОСОБА_6 та казав, що ж він наробив. Свідок ОСОБА_16 також прибув на місце аварії вже після того, як сталася дорожньо-транспортна пригода та бачив біля автівки багато пляшок з алкоголем, а сам обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння. Обидва свідки повідомили про те, що до них зверталася раніше не знайома їм жінка та питала, як можна вирішити питання, щоб зробити так, що за кермом автомобіля був не ОСОБА_6 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вказали на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 проходили навчання в смт. Десна та 03 травня 2016 року самовільно залишили місце служби, у зв`язку з чим вони розшукувались на території містечка, а потім вже поза його межами та виявили автомобіль Шевроле червоного кольору в с. Виповзів, який лежав на даху, ОСОБА_10 був під автомобілем, а ОСОБА_6 у метрах п`яти від автомобіля та у нетверезому стані. При цьому, свідок ОСОБА_18 пояснював, що раніше цього дня, біля 12 години, бачив як за кермо автомобіля сідав саме ОСОБА_6 та казав, що це його транспортний засіб. Свідок ОСОБА_19 надавав свідчення про те, що обвинувачений був вдягнутий у темну футболку.

Свідок ОСОБА_20 бачив у селі Виповзів автомобіль червоного кольору, який рухався дорогою на дуже високій швидкості, чим і привернув його увагу. Пасажир в автомобілі був у тільняшці, з короткою зачіскою. У цей день він дізнався, що автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду.

Судово-медичні данні вказують на те, що ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки, ускладненої гемоперитонеумом, геморагічним шоком І-ІІ ст., закритої черпно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани лобної ділянки голови, множинних саден волосистої ділянки голови, обличчя, шиї, грудної клітки, обох верхніх кінцівок, синця правої половини грудної клітки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя ( висновок № 576 від 08. 06.2016 том 1 а. с. 171-180).

У ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки: синця на передній поверхні грудної клітки, крововиливу в м`язи та підшкірно-жирову клітковину грудної клітки, перелому грудини, переломів ребер справа, поперечних переломів 2, 3, 4 по передній підпахвовій лінії та поперечно- косі переломи 5, 6, 7, 8 по задній підпахвовій лінії; переломів ребер зліва, поперечних переломів 2, 3 по передній підпахвовій лінії, забою та розриву серця (правого шлуночка), крововиливу в навколосерцеву сумку, забою легень; закритої травми живота, розриву правої долі печінки, забійної рани та садна на обличчі, синця на лівому плечі та садна на лівій кисті, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння і від яких він помер на місці пригоди. Безпосередньою причиною смерті був травматичний розрив серця, який виник через закриту травму грудної клітки, перелом грудини, переломи ребер справа 2,3,4 по передній підпахвинній лінії та 5,6,7,8 по задній підпахвинній лінії. Усі тілесні ушкодження зумовлені комплексом однієї травми в умовах дорожньо-транспортної пригоди мають ознаки тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя могли утворитися по механізму удару та тертя в тому числі в результаті ударів частинами салону автомобіля та могли бути отримані за обставин, вказаних в описовій частині постанови слідчого, за умови перебування потерпілого в якості пасажира автомобіля (висновок експерта № 41 від 04.05.2016 том 1 а. с. 161-163).

Висновки комплексної судово-медичної інженерно-транспортної експертизи № 393/394/18/23222/18-52/3332/19-52 від 20 лютого 2019 року вказують на те, що закрита травма черевної порожнини з розривом селезінки у ОСОБА_6 могла виникнути внаслідок контакту з кермом автомобіля, адже така анатомічна ділянка є легкодоступною для виступаючих частин внутрішніх деталей салону. Локалізація і характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 свідчать, що вони виникли в результаті дії тупих предметів за механізмом удару та стиснення, в тому числі і внаслідок стискання тіла між полотном дороги та кузовом автомобіля.

З синтезуючої частини висновку експертів убачається, що 03.05.2016 мав місце виїзд автомобіля ChevroletAveo, р.н. НОМЕР_3 , за межі проїзної частини дороги з наступним неповним дворазовим перекиданням через правий бік та фіксацією на даху в кінцевому місці його виявлення. При такому характері переміщення автомобіля, люди, які знаходилися в салоні на передніх сидіннях і які не були зафіксовані ременями безпеки (на що вказує змотаний стан ременів та виявлення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за межами салону автомобіля) під час юзу автомобіля мали б знаходитися у межах своїх місць і верхніми частинами тулубів нахилятися під дією сил інерції в сторону юзу (заносу) автомобіля. У подальшому, коли сили опору опорної поверхні правим колесам переважили над силами інерційного руху автомобіля в заносі правим боком, відбулося подальше перехилення тулубів обох чоловіків вправо, після чого автомобіль здійснив переворот через правий бік. На етапі цього перевороту люди в салоні мали переміщуватися до даху автомобіля, а потім до лівого боку. Після цього, коли автомобіль здійснював другий переворот, то люди, у випадку перебування в його салоні, мали б знову змінити вектор свого переміщення зліва направо.

Відповідно до наданих матеріалів, на кінцевій стадії розвитку дорожньо-транспортної пригоди обидва чоловіки опинились поза салоном автомобіля ОСОБА_6 був виявлений притиснутим капотом до землі, а ОСОБА_10 притиснутий дахом до землі. Враховуючи встановлений характер переміщення автомобіля в процесі розвитку дорожньо-транспортної пригоди, обидва чоловіки і ОСОБА_6 , і ОСОБА_10 могли переміститися за межі салону автомобіля через бокові вікна в процесі першого та/або другого перевороту автомобіля.

Зокрема, пасажир переднього сидіння через праве переднє вікно, а водій через ліве переднє, адже особа, яка перебувала на місці водія, мала більш фіксовану позицію (деформація рульового колеса вказує на те, що водій з досить значним зусиллям тягнув його на себе, і відповідно, упирався ногами в нижню частину, а спиною в сидіння, чим краще фіксував себе на водійському місці) і міг покинути салон пізніше пасажира, зокрема у фазі другого перевертання автомобіля через ліве переднє вікно. У переднього пасажира подібних утримуючих об`єктів не було.

Зважаючи на характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , їх локалізацію та ступінь вираженості, можливо стверджувати, що ушкодження на грудній клітці та в черевній порожнині виникли внаслідок стиснення між кузовом автомобіля та полотном дороги. Інші ушкодження не містять видоспецифічних ознак, які дозволили б встановити, що вони могли виникнути в результаті контакту з кермом транспортного засобу. Закрита травма черевної порожнини з розривом селезінки у ОСОБА_6 могла виникнути внаслідок контакту з кермом транспортного засобу, дана анатомічна ділянка є легкодоступною для виступаючих частин внутрішніх деталей салону автомобіля.

Експерти брали до уваги комплекс отриманих обома постраждалими тілесних ушкоджень та їх локалізацію, вивчали механічні пошкодження на автомобілі, його рух, сліди на дорозі та на узбіччі. Динаміка переміщення автомобіля під час перекидання в даному випадку відповідає вектору переміщення пасажира переднього сидіння за межи салону автомобіля.

Таким чином, зважаючи на притискання ОСОБА_10 між дахом автомобіля та полотном дороги більш ймовірно, що під час дорожньо-транспортної пригоди на місці водія перебував ОСОБА_6 , а ОСОБА_10 перебував на місці пасажира переднього сидіння. (а.с.182- 195 т. 1)

Аналіз зібраних доказів, обстановка на місці події, коли ОСОБА_6 перебував поряд з автомобілем, який перекинувся на дах, а потерпілий ОСОБА_10 під автомобілем, в автомобілі при зовнішньому огляді більш деформований дах та капот справа, а також вибите усе скло, через яке вилетіли з салону водій та пасажир, наявність у ОСОБА_6 тілесного ушкодження, яке могло виникнути внаслідок контакту з кермом транспортного засобу, у той час як потерпілий був не пристебнутий ременем безпеки і в якості пасажира не міг зафіксувати свого положення тіла, першим випав з автомобіля під час його перекидання та автомобіль упав на нього, на що вказують характер переломів ребер та травма грудної клітки, травматичний розрив серця, та поза розумним сумнівом доводять винуватість водія ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зокрема, обвинувачений в апеляційній скарзі просив допитати експертів, які склали висновки № 153 та 164. Разом з цим обґрунтування такого повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні стороною захисту не наведено і колегією суддів не встановлено, обвинуваченому та його захиснику відмовлено в задоволенні відповідного клопотання, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення права на захист через те, що з постановами про призначення експертиз ОСОБА_6 не був ознайомлений, не зміг заявити відвід експертам, що повідомлення про підозру було оголошене тільки 22 березня 2019 року, є необґрунтованими.

ОСОБА_6 з самого початку кримінального провадження заперечував, що він перебував за кермом автомобіля, коли той перевернувся, вказуючи, що передав керування транспортним засобом ОСОБА_10 , який не мав права на керування автомобілем і автомобіль ChevroletAveo, р.н. НОМЕР_3 ,йому не належить і власник автомобіля передавав його у користування ОСОБА_6 .

Повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.

До, проведення експертиз і з`ясування, де перебував у автомобілі ОСОБА_6 з урахуванням виявлених у нього тілесних ушкоджень у співставленні з механічними пошкодженнями на автомобілі, оголошення підозри було неможливим.

Крім того, на час, коли були внесені відомості до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні, закон, яким були обмежені строки досудового розслідування, не був прийнятий і він не має зворотної дії у часі та не застосовується до справ, відомості про які були внесені до прийняття Закону № 2147-VIII від 03.10.2017.

В силу вимог ст. 390 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування достатніми для складання обвинувального акту, прокурор або слідчий повідомляє підозрюваного та його захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Критика адвокатом, що його підзахисний ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, короткий проміжок часу, і що саме слідчий його обмежив у часі, є несправедливою. По-перше, технічні можливості дозволяють сканувати матеріали кримінального провадження, фотографувати і для цього не потрібно цілий день сидіти і вивчати їх у кабінеті слідчого. По-друге, скарг на неможливість доступу до матеріалів кримінального, ОСОБА_6 не подавав. По-третє, ОСОБА_6 мав повне право ознайомитися з усіма матеріалами, які були у розпорядженні сторони обвинувачення в суді першої інстанції, адже судовий розгляд тривав з червня 2019 року по січень 2021 року, судові засідання, у тому числі і підготовче судове засідання переносилося через неявку обвинуваченого чи хворобу його захисника.

Подання клопотання захисником ОСОБА_21 після завершення досудового розслідування слідчому при відкритті матеріалів кримінального провадження, не зобов`язувало суд розглянути це клопотання під час судового розгляду, яке не підтримав інший захисник, який вступив у справу в суді, адвокат ОСОБА_7 .

У даному кримінальному провадженні дійсно було проведено 10 судових експертиз, право заявити відвід експертам, поставити свої питання під час призначення експертиз, обвинувачений дійсно не мав, проте на той час він не був визнаний підозрюваним чи потерпілим, і підстав для відводу, перелічених у ч. 1 ст. 77 КПК України, також не було.

Крім того, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ наперед не має встановленої сили.

Те, що у висновках експертиз зазначається більш ймовірно, що під час дорожньої пригоди у якості водія автомобіля перебував ОСОБА_6 , а ОСОБА_10 перебував на місці пасажира переднього сидіння, не вказує на їх недопустимість чи неналежність.

Судом допитувався у судовому засіданні 30.10.2020 судово-медичний експерт ДУ «Головне буро СМЕ МОЗ України» доктор медичних наук ОСОБА_11 , який відповів на усі питання адвоката ОСОБА_7 , що підтверджується аудіо записом судового засідання.

Саме суд, вирішуючи питання доведеності чи недоведеності обвинувачення оцінює докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Повторна, додаткова, комплексна експертиза, для суду не має значення. Віддаючи перевагу тій чи іншій експертизі, суд оцінює її у комплексі з іншими доказами, як і було у даному кримінальному провадженні.

Усі заперечення проти обвинувачення ретельно перевірялися районним судом і спростовані наведеними у вироку доказами.

В судових дебатах адвокат ОСОБА_7 , а під час останнього слова ОСОБА_6 , у разі незгоди з доводами апеляційної скарги просили звільнити його від покарання по амністії.

Згідно з висновком судової токсикологічної експертизи № 1146 у ОСОБА_6 у крові, відібраної у нього 03.05.2016 року, був виявлений етанол в концентрації 2,5 г/л, що відповідає середньому ступеню сп`яніння.

Свідк ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які першими знайшли перевернутий автомобіль, бачили не тільки багато пляшок з алкоголем біля автівки та в салоні, біля автомобіля сидів ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до Закону України « Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 07.09.2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 , по суб`єкту міг бути звільнений від покарання, якщо б перебував у тверезому стані. У статті 9 підпункту «е» названого Закону прямо вказано, що амністія не застосовується до осіб, які вчинили порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинили смерть потерпілого у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, амністія до ОСОБА_6 не може бути застосована, на що існує пряма заборона в Законі «Про амністію у 2016 році».

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, а покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24