Справа № 746/407/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/241/21
Категорія - ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 22 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, працюючого охоронцем ТОВ «СИБРИЗ-4», уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 653 грн. 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи зброї.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості і просить ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавленні волі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що щире каяття, як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого визнана судом безпідставно, з огляду на те, що останній, в судовому засіданні місцевого суду, заперечив, як факт хуліганства, так і умисне спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень, шляхом прицільного пострілу з вогнепальної зброї. Крім того, вказує, що ОСОБА_8 після вчинення злочину залишив місце події, медичну допомогу потерпілому не надав, з метою приховання знаряддя вчинення кримінального правопорушення вогнепальної зброї - викинув її у річку.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 22 липня 2020 року, близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи на польовій дорозі поруч із полем №95005, що знаходиться в оренді TOB «Обрій» та розташоване в східному напрямку, неподалік від с. Побочіївка Срібнянського району Чернігівської області, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи умисно, маючи на меті показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з особливою зухвалістю, під час виробничого процесу - збирання врожаю працівниками зазначеного сільгосппідприємства, на зауваження водія товариства ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про некоректне керування автомобілем, безпричинно дістав пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії калібру 9 мм P.A. або 9 мм R - травматичний пістолет, марка та модель якого невстановлені, та здійснив два постріли в бік ОСОБА_10 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепального непроникаючого поранення передньої черевної стінки, вогнепального поранення лівого стегна, які згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №216 від 18.09.2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після вчинення злочину ОСОБА_8 сів до свого автомобіля та покинув місце скоєння злочину.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Разом з тим, колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги прокурора та визнано їх обґрунтованими.

У відповідності до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, обставини, які пом`якшують покарання добровільне відшкодування завданого збитку, щире каяття у вчиненому та відсутність обставини, що його обтяжують.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Відповідно до положень ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не мотивував та не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання. Без належної уваги залишились конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, поведінка ОСОБА_8 після скоєння злочину, що останній залишив місце події, не намагався надати медичну допомогу потерпілому, намагався приховати знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, виправлення ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є помилковим.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги, щодо необхідності виключення обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 щире каяття, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що щире каяття - це певний психічний стан винної особи, яка, окрім визнання факту вчинення нею злочину, ще й дійсно, відверто, а не уявно визнає свою провину у вчиненому злочині, дає відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнає ті обставини, які ставляться в провину, висловлює щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Незгода обвинуваченого з кваліфікацією його дій є правом особи та не впливає на щирість розкаяння, осуд своєї поведінки та відчуття жалю щодо вчинених протиправних дій.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що факт часткового визнання вини в даному конкретному випадку не може свідчити про відсутність щирого каяття, оскільки, відповідно до вироку, обвинувачений жодним чином не заперечував факту завдання потерпілому тілесного ушкодження, а лише спростовував наявність у його діях прямого умислу на прицільне влучення в потерпілого. В судовому засіданні, як суду першої інстанції так і під час апеляційного розгляду він висловлював розкаяння та шкодував, що так сталося, також ним було відшкодовано завдану шкоду, що підтверджується наявною, в матеріалах кримінального провадження, заявою потерпілого. За таких обставин колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо відсутності в поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 ознак, характерних для щирого каяття.

За таких підстав оскаржуваний вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного його затримання.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_11