Справа № 161/4938/21
Провадження № 1-кс/161/2229/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження

18 березня 2021 року м. Луцьк

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , ознайомившись із скаргою заявника - потерпілої ОСОБА_2 на бездіяльність керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 з приводу не розгляду її клопотання про надання інформації у кримінальному провадженні від 10 березня 2021 року та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2021 року до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 надійшла скарга заявника - потерпілої ОСОБА_2 на бездіяльність керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 з приводу не розгляду її клопотання про надання інформації у кримінальному провадженні від 10 березня 2021 року та зобов`язання вчинити дії.

Вивчивши матеріали поданої скарги та долучені до неї документи, слідчий суддя вважає, що провадження по даній скарзі не підлягає до відкриття за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені.

При цьому, встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені є вичерпним.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Із змісту поданої скарги заявника - потерпілої ОСОБА_2 від 17 березня 2021 року вбачається, що нею оскаржується саме бездіяльність керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 з приводу не розгляду її клопотання про надання інформації про хід досудового розслідування у ряді кримінальних провадженнях від 10 березня 2021 року та зобов`язання вчинити певні дії - вручити їй письмове повідомлення про результати розгляду її клопотання у відповідності до вимог ст. 220 КПК України, однак така бездіяльність на думку суду, згідно вимог ч. 1 ст. 303 КПК України не підлягає оскарженню під час досудового розслідування, а тому, слід відмовити у відкритті провадження з розгляду поданої нею скарги.

Статею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 КПК України прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, що передбачено ч. 1 ст. 36 КПК України.

Згідно до вимог ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Разом з цим, дійсно ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом

При цьому, ст. 308 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду. Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

Водночас, відповідно до вимог п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України підлягають оскарженню під час досудового провадження рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує положення відповідного міжнародного договору України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 4 і 5 статті 9 КПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, який встановить, зокрема, обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

Разом із тим, як убачається з ухвали Суду від 8 січня 2008 року "Щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" (п.2), право на доступ до національного суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Практикою Суду визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб не суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі Guerin v. France, 29 липня 1998 року, Reports 1998-V, п. 37).

З врахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що чинним КПК України, тобто національним законодавством визначено питання відкриття чи відмови у відкритті провадження по розгляду певних категорій скарг, тому згідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України таку бездіяльність, яку оскаржує заявник - потерпіла не підлягає оскарженню під час досудового розслідування, а саме надання інформації про хід досудового розслідування, при цьому, останньою не наведено відомостей про оскарження прокурору вищого рівня саме недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем чи прокурором під час досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, а тому слід відмовити у відкритті провадження з розгляду поданої скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою заявника - потерпілої ОСОБА_2 на бездіяльність керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 з приводу не розгляду її клопотання про надання інформації у кримінальному провадженні від 10 березня 2021 року та зобов`язання вчинити дії,

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати заявнику - потерпілій ОСОБА_2 разом із скаргою та усіма додатками до неї.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1