Київський апеляційний суд
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Боярка Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А :
Провадження: № 11-кп/824/669/2021
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Єдиний унікальний номер 753/7119/15
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_12
Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та ухвалив стягнути на його користь: з ОСОБА_5 199754,66 гривень матеріальної шкоди і 200000,00 гривень моральної шкоди; з ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна» 18466,05 гривень матеріальної шкоди і 923,30 гривень моральної шкоди.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, суд визнав доведеним, що 15 вересня 2013 року приблизно о 00 годині 53 хвилини ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у другій смузі по проїзній частині вулиці Здолбунівської зі сторони вулиці Тепловозної в місті Києві в напрямку регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з проспектом Григоренка в місті Києві, в порушення п. 1.5, п. п. «б» п. 2.3, п. п. «е» п. 8.7.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофора перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), продовжив рух та, виїхавши на регульоване світлофорними об`єктами перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві, здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по проспекту Григоренка зі сторони вулиці А. Ахматової та виїхав на дане перехрестя на зелений сигнал світлофора.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_7 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми: наволочний синець зліва; лінійний перелом луски скроневої кістки зліва, з переходом на піраміду справа; крововиливи у речовину головного мозку у скроневій частці кортикально (3-4 вогнища); закритої травми грудей та живота: розрив селезінки у ділянці воріт; розрив попереково-ободової кишки в ділянці кута (до 2х0,5 (см)), з внутрішнє-черевним крововиливом об`ємом до 2,300 (мл) крові; заочеревна гематома; переломи 3-10 ребер зліва (у тому числі фрагментарні); з явищами підшкірної емфіземи на рівні переломів та крововиливами у тканини лівої легені.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 1.5, п. п. «б» п. 2.3, п. п. «е» п. 8.7.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить обвинувальний вирок суду першої інстанції скасувати як незаконний, а кримінальне провадження стосовно його підзахисного ОСОБА_5 закрити.

При цьому захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_5 під час досудового розслідування та в суді своєї винуватості не визнав та пояснив, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_7 , який керував автомобілем без водійського посвідчення, у стані алкогольного сп`яніння, рухався з перевищенням швидкості та намагався проїхати перехрестя на червоний сигнал світлофора. Свідок ОСОБА_13 , яка знаходилась в автомобілі разом з ОСОБА_5 та є єдиним очевидцем події, також показала, що вони їхали через перехрестя на зелений сигнал світлофора, а водій ОСОБА_7 рухався на великій швидкості, з ввімкненими аварійними сигналами на червоний сигнал світлофора.

Разом із цим апелянт зазначає, що висновки експертиз № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року, згідно з якими водій ОСОБА_5 виїжджав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, на які суд послався у вироку, є недопустимими доказами, оскільки ґрунтуються на копіях відеозаписів, отриманих під час досудового розслідування слідчим від брата потерпілого та витребуваних з ТОВ «Оллі Транс». Водночас оригінальний пристрій, на якому було зроблено відеозапис, органом досудового розслідування не встановлювався взагалі і не надавався в розпорядження судових експертів. У зв`язку із цим встановити технологічні властивості відеофонограм (ознаки монтажу, порушення безперервності запису, стирання, обрізання тощо) неможливо, хоча перевірка указаних обставин могла суттєво вплинути на висновки про те, чи рухався водій ОСОБА_5 на червоний сигнал світлофора.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не спорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного йому покарання та вирішеного цивільного позову стосовно розміру моральної шкоди, і ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке йому слід відбувати реально, без застосування положень ст. 75 КК України, та позбавити права керувати транспортними засобами, а також задовольнити його, потерпілого, цивільний позов в повному обсязі.

Потерпілий вважає, що звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок м`якості. При цьому апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений своєї винуватості у вчиненому не визнав, не розкаявся, перед ним не вибачився та не вживав жодних заходів з метою відшкодування значної шкоди, що була спричинена протиправними діями ОСОБА_5 його здоров`ю, а також транспортному засобу. У зв`язку із цим та за відсутності обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, потерпілий стверджує про безпідставність застосування положень ст. 75 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання.

Крім того, потерпілий вказує про те, що розмір моральної шкоди в сумі 200000,00 гривень, який суд першої інстанції ухвалив стягнути з ОСОБА_5 на його користь, є неспівмірним із завданими йому стражданнями внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, які виразились у спричиненні непоправної шкоди його здоров`ю у виді втрати органу (хірургічного видалення селезінки), внаслідок чого його організм не буде функціонувати так, як раніше. До того ж, внаслідок хірургічного втручання він на тривалий час втратив працездатність, був прикутий до ліжка, та його супроводжував страх назавжди залишитись скаліченим, неспроможним виконувати фізичні навантаження в повній мірі та зі зниженою працездатністю. Разом із цим апелянт звертає увагу на те, що багато років, протягом яких триває кримінальне провадження, він постійно перебуває в нервовому напруженні, що негативно впливає на загальний стан його здоров`я. З урахуванням наведеного потерпілий переконаний, що моральна шкода в розмірі 500000,00 гривень відповідатиме завданим йому моральним та душевним стражданням.

Також потерпілий ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в яких вказує про безпідставність та необґрунтованість викладених ним доводів з огляду на те, що: показання свідка ОСОБА_13 в суді можуть бути неправдивими, оскільки вона є дружиною обвинуваченого, та вони не відповідають тим, які вона надавала під час досудового розслідування; експертиза № 18288/18289 від 31 липня 2018 року ініційована клопотанням сторони захисту та проведена з урахуванням у тому числі відеозаписів, отриманих від ТОВ «Оллі Транс», допустимість яких захисник в суді сумніву не піддавав, натомість висловив протилежну позицію лише після отримання негативного для сторони захисту висновку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав викладені в його апеляційній скарзі доводи, а також посилався на те, що отримані слідчим відеозаписи дорожньо-транспортної пригоди містять розбіжності, що протоколи їх огляду та перегляду, протоколи додаткового огляду місця події та проведення слідчого експерименту складені з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому є недопустимими доказами, як і висновки експертиз, що на них ґрунтуються, просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, проти задоволення апеляційної скарги потерпілого заперечував, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав позицію свого захисника, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_11 в підтримку поданої потерпілим апеляційної скарги, а також заперечень на апеляційну скаргу захисника, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу потерпілого, за клопотанням сторони захисту часткового дослідивши матеріали кримінального провадження № 0010732 від 15 вересня 2013 року, а саме: висновки експертиз № 11590/11591/13-35 від 28 лютого 2014 року, № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року, № 18288/18289 від 31 липня 2018 року (т. 2 а.п. 66-78, 18-27, т. 3 а.п. 164-194); протоколи додаткового огляду місця події від 06 листопада 2013 року та 18 червня 2014 року (т. 3 а.п. 55-63, 132-133); протокол проведення слідчого експерименту від 18 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 73-84); листи ТОВ «Оллі Транс» від 07 та 19 листопада 2013 року про надання відеозаписів (т. 3 а.п. 130, 129); протоколи огляду та перегляду цифрового носія інформації від 29 жовтня, 07 та 19 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 94, 95, 85-86, 134, 90-92, 89), провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у тому, що він, керуючи автомобілем, порушив правила безпеки дорожнього руху, регламентовані вимогами п. 1.5, п. п. «б» п. 2.3, п. п. «е» п. 8.7.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах та підтверджені доказами, які досліджено та оцінено судом за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в суді першої інстанції ОСОБА_5 , не заперечуючи факту дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 вересня 2013 року на перехресті вулиці Здолбунівської з проспектом Григоренка в місті Києві за участю його автомобіля «Kia Sorento» та автомобіля «Skoda» під керуванням ОСОБА_7 , не визнав своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні у тому, що зіткнення відбувалось внаслідок його виїзду на дане перехрестя на червоний сигнал світлофора.

При цьому, обвинувачений показав, що 15 вересня 2013 року в темний час доби він, керуючи автомобілем «Kia Sorento», рухався в місті Києві по вулиці Тепловозній зі швидкістю приблизно 30 км/год. При повороті на вулицю Здолбунівську на перехресті горів жовтий мигаючий сигнал світлофора. Доїхавши до перехрестя з проспектом Григоренка у напрямку його руху був світлофор, який працював в автоматичному режимі, та горів зелений дозволяючий сигнал, у зв`язку із чим він продовжив рух. Коли він виїхав на перехрестя, то справа зі сторони вулиці А. Ахматової побачив автомобіль «Skoda», який рухався на великій швидкості. Він, ОСОБА_5 , намагався уникнути зіткнення, але йому це не вдалось, і відбувся удар. Після зіткнення він вийшов з автомобіля, пересвідчився, що все добре з його дружиною і донькою, які знаходились на задньому пасажирському сидінні, та підбіг до водія автомобіля «Skoda», який був у непритомному стані, не пристебнутий та від нього було чутно запах алкоголю. Незнайомий чоловік, що підійшов до нього після зіткнення автомобілів, викликав швидку медичну допомогу, яка забрала водія автомобіля «Skoda» ОСОБА_7 . Потім на місце пригоди приїхав брат ОСОБА_7 , який спілкувався з працівниками міліції. У нього, ОСОБА_5 , було вилучено посвідчення водія, у потерпілого посвідчення не вилучалось.

Також ОСОБА_5 вказав, що в день, коли сталась указана дорожньо-транспортна пригода, видимість на дорозі була середня, трохи дощило. Він рухався по головній дорозі на зелений сигнал світлофора. На другорядній дорозі, з якої він виїжджав, світлофор не працював. Зіткнення відбулось приблизно на середині перехрестя, удар прийшовся в передню праву частину його автомобіля та в ліву сторону автомобіля «Skoda». Винним в дорожньо-транспортній пригоді вважав ОСОБА_7 та стверджував, що потерпілий виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, керував автомобілем з перевищенням швидкості, без водійського посвідчення та у стані алкогольного сп`яніння. Водночас, обвинувачений акцентував увагу на тому, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування автомобілем у нетверезому стані, без посвідчення водія, порушення обмежень швидкості руху, що відповідним чином характеризує його як водія.

Крім того, обвинувачений наполягав на тому, що досудове розслідування у даному провадженні проведено упереджено та з порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, ОСОБА_5 наголошував на недопустимості таких доказів, як: протоколи додаткового огляду місця події від 06 листопада 2013 року та від 18 червня 2014 року, протоколи огляду відеозаписів, отриманих слідчим від ТОВ «Оллі Транс», від 07 та 19 листопада 2013 року, оскільки ці огляди проведені з порушенням вимог ст. ст. 223, 237 КПК України, без понятих, учасників дорожньо-транспортної пригоди та спеціалістів; протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 18 листопада 2013 року через те, що дана слідча дія здійснена без його участі та спеціалістів; довідки висновку слідчого про технічну роботу світлофорів від 20 листопада 2013 року внаслідок того, що такий документ не передбачений кримінальним процесуальним законодавством і слідчий не є спеціалістом у відповідній галузі; висновків експертів № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року з тих підстав, що вони ґрунтуються на указаних недопустимих доказах. При цьому обвинувачений звернув увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні і експертам не надавалися дані про режим роботи світлофора на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві в ніч з 15 на 16 вересня 2013 року (коли сталася пригода) і в дні проведення слідчим оглядів місця події, що є суттєвим для встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди (т. 3 а.п. 227-228, 216-224).

Аналогічні за змістом показання стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди надала в суді свідок ОСОБА_13 , вказавши, що під час аварії вона знаходилась в автомобілі, яким керував її чоловік ОСОБА_5 , на задньому пасажирському сидінні справа поруч з їхньою тримісячною дитиною, та що безпосередньо перед зіткненням вона дивилася на дорогу і на світлофор, на перехрестя вони виїхали на зелений сигнал (т. 1 а.п. 197-201).

Потерпілий ОСОБА_7 в суді першої інстанції показав, що 15 вересня 2013 року приблизно о 01 годині 00 хвилин він рухався на власному автомобілі «Skoda» по проспекту Григоренка зі сторони станції метро «Позняки» в середній смузі руху з невеликою швидкістю від 50 до 80 км/год. Перед виїздом на перехрестя з вулицею Здолбунівською він подивився по бокам, однак зліва огляд закривали високі кущі та біг-борд, що стояв на причепі. Коли він виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора, то побачив з лівої сторони яскраве світло фар, після чого відчув удав і втратив свідомість. Потерпілий вказав, що перед ним рухались інші автомобілі, вони проїхали, а потім сталось зіткнення з його автомобілем. Коли він прийшов до тями, то попросив подзвонити його брату. Під час останньої розмови з ОСОБА_5 той казав йому, що не хотів, щоб так трапилось.

Також ОСОБА_7 зазначив, що алкоголь в день пригоди він не вживав, всі документи на автомобіль та водійське посвідчення були при ньому у портмоне, з якої причини у протоколі не вказано про його посвідчення йому не відомо, відео, на якому зафіксована указана дорожньо-транспортна пригода знайшов його товариш ОСОБА_14 . Внаслідок цієї пригоди він отримав тяжкі тілесні ушкодження, забій головного мозку та легенів, переломи шести ребер і йому видалили селезінку. На даний час він відчуває наслідки від отриманих травм, продовжує лікування. Після пригоди його життя змінилось, у нього не має транспортного засобу і роботи (т. 1 а.п. 167-170).

Крім того, судом першої інстанції допитані свідки, які не були безпосередніми очевидцями зіткнення автомобілів «Kia Sorento» під керуванням ОСОБА_5 і «Skoda SuperB» під керуванням ОСОБА_7 , правдивість чи достовірність показань яких стороною захисту не оспорюється, а саме:

- ОСОБА_14 , який показав, що потерпілий є його товаришем і після дорожньо-транспортної пригоди в мережі Інтернет він знайшов камеру відеоспостереження, встановлену по вулиці Здолбунівській на високоповерхівці, розташованій позаду та з правого боку того місця, де сталося зіткнення, в напрямку Харківського шосе. Ця камера зафіксувала аварію, він знайшов її власника і купив відеозапис на диску, на підтвердження чого отримав відповідні документи. Диск він передав слідчому. Сам відеозапис він бачив один раз в компанії, де купляв його, та один раз вдома на власному комп`ютері, копії він не робив (т. 1 а.п. 195-197);

- ОСОБА_15 , яка показала, що працює фельдшером в швидкій допомозі, яка 15 вересня 2013 року виїжджала на виклик на місце пригоди та госпіталізувала потерпілого, від нього не було чутно запаху алкоголю (т. 1 а.п. 194-195);

- ОСОБА_16 , який показав, що працює лікарем в стаціонарі та у 2013 році лікував осіб після дорожньо-транспортних пригод, яких саме не пам`ятає, оскільки їх багато, з приводу якої справи його викликали не знав (т. 1 а.п. 204-205).

Проаналізувавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_7 стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони стали, у сукупності та взаємозв`язку з іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні, які за результатам їх оцінки в аспекті вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з урахуванням доводів сторони захисту, визнані належними і допустимими, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах письмові докази не узгоджуються з тією версією події, про яку показав обвинувачений ОСОБА_5 та його дружина свідок ОСОБА_13 , натомість підтверджують показання потерпілого ОСОБА_7 в цій частині.

Зокрема, судом першої інстанції досліджені, оцінені та покладені в основу обґрунтування вироку такі письмові докази у кримінальному провадженні:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 15 вересня 2013 року, складений слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_17 , зі схемою та фототаблицею до нього. Відповідно до протоколу дорожньо-транспортна пригода сталася на перехресті вулиці Здолбунівської та Григоренка в місті Києві. Дана ділянка дороги регулюється світлофором автоматично. Автомобіль «Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1 , розташований під кутом 45° зі сторони вулиці Драгоманова в бік вулиці Сортувальної по вулиці Григоренка на зустрічній смузі руху. У цього автомобіля деформована передня частина, а саме ліве та праве крило деформовані всередину автомобіля, капот задертий догори, передні фари відсутні, передній бампер відсутній, моторний відсік деформовано. Автомобіль «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_2 , розташований на тротуарі з правої сторони зі сторони вулиці Тепловозної по вулиці Григоренка, у нього деформована ліва водійська сторона, задній бампер відсутній, задні колеса відділені від самого автомобіля, передня частина автомобіля деформована та відсутній передній бампер, всередині автомобіля спрацьовані подушки безпеки. Під час огляду дорожньо-транспортної пригоди свідків та очевидців виявлено не було. З місця події вилучені посвідчення водія ОСОБА_5 , технічний паспорт на автомобіль «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_2 , паспорт на ім`я ОСОБА_7 . Заяв та зауважень під час огляду не надійшло (т. 2 а.п. 1-13);

- карта виїзду швидкої медичної допомоги на місце дорожньо-транспортної пригоди на перехрестя вулиці Здолбунівської з проспектом Григоренка від 15 вересня 2013 року, згідно з якою ОСОБА_7 було встановлено попередній діагноз закрита травма грудної клітки, перелом ребер зліва, закрита травма живота, перелом кісток тазу (т. 3 а.п. 100);

- висновок експерта № 1956/е від 03 січня 2014 року, відповідно до якого під час звернення ОСОБА_7 за медичною допомогою 15 вересня 2013 року о 01 годині 05 хвилин у нього були виявлені такі тілесні ушкодження: а) закрита черепно-мозкова травма: наволочний синець зліва; лінійний перелом луски скроневої кістки зліва, з переходом на піраміду справа; крововиливи у речовину головного мозку у скроневій частці кортикально (3-4 вогнища); б) закрита травма грудей та живота: розрив селезінки у ділянці воріт; розрив попереково-ободової кишки в ділянці кута (до 2х0,5 (см)), з внутрішнє-черевним крововиливом об`ємом до 2,300 (мл) крові; заочеревна гематома; переломи 3-10 ребер зліва (у тому числі, фрагментарні); з явищами підшкірної емфіземи на рівні переломів та крововиливами у тканину лівої легені.

Кожне із вказаних тілесних ушкоджень відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Характер та морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися від дії (за рахунок ударів-співударяння) тупих предметів, у строк, вказаний в описовій частині постанови, тобто 15 вересня 2013 року, внаслідок автомобільної травми травма водія у салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою.

Дані токсикологічного дослідження крові від 15 вересня 2013 року на ім`я ОСОБА_7 свідчать про те, що на момент забору крові, для проведення цього дослідження він був тверезий. Якщо виходити з того, що забір крові повинен був здійснений одразу при госпіталізації ОСОБА_7 , тоді можна стверджувати, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15 вересня 2013 року приблизно о 00 годин 53 хвилини, він також був тверезий (т. 2 а.п. 39-45);

- висновок експертів за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 11700/11701/13-52 від 17 лютого 2014 року, згідно з яким первинний контакт автомобілів відбувся між передньою частиною автомобіля Kia (середня частина переднього бамперу) та лівою боковою частиною автомобіля Skoda (ліві передні двері), при цьому їхні повздовжні осі могли знаходитись під прямим кутом близьким до а ? 90°.

Зіткнення транспортних засобів відбулось в момент перетину автомобілем Кia рівня другої смуги руху проїзної частини проспекту Григоренка (за напрямком руху автомобіля Skoda), тобто місце зіткнення автомобілів Кia та Skoda (проекція зони перекриття їх взаємно контактуючих поверхонь) найбільш вірогідно знаходилось в зоні перехрещення лівої смуги руху вулиці Здолбунівської та другої смуги руху проспекту Григоренка.

Встановити точні координати місця зіткнення автомобілів Кia і Skoda та їх розташування в момент первинного контакту відносно елементів перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка не виявляється можливим з причини відсутності уточнюючої слідової інформації.

Механізм зіткнення між автомобілями Кia та Skoda відповідає механізму зіткнення транспортних засобів на перехресті при їх взаємному наближенні із перехресних напрямків.

З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку експертизи, встановити експертним шляхом величини швидкостей руху автомобілів Кia і Skoda у момент їх зіткнення з урахуванням характеру фактичного пересування після контактування при даній дорожньо-транспортній пригоді, а також отриманих ними пошкоджень не виявляється можливим (т. 2 а.п. 48-65);

- протокол огляду та перегляду цифрового носія інформації від 29 жовтня 2013 року, відповідно до якого на диску з надписом «videoprobki.ua ДТП cam 184 15.09.2013 00:53», що був наданий ОСОБА_18 , міститься відеозапис зі стаціонарної камери зовнішнього відеоспостереження, на якому видно проїзну частину вулиці Здолбунівської в напрямку перехрестя з проспектом Григоренка в місті Києві та саме перехрестя в нічний час доби. На відеозаписі видно зіткнення двох транспортних засобів на перехресті, один з яких перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по вулиці Здолбунівській зі сторони вулиці Тепловозної, а інший по проспекту Григоренка зі сторони вулиці А.Ахматової. Також у протоколі зафіксовано, що на відеозаписі видно три світла, схожих на світло світлофорних об`єктів, які час від часу перемикаються (т. 3 а.п. 137, 94, 95, 96);

- протокол додаткового огляду місця події від 06 листопада 2013 року зі схемою та фототаблицею до нього, згідно з яким оглянуто перехрестя проспекту Григоренка та вулиці Здолбунівської в місті Києві, зафіксовано розташування на ньому світлофорних об`єктів та дорожніх знаків (т. 3 а.п. 55-63);

- протокол огляду та перегляду цифрового носія інформації від 07 листопада 2013 року, відповідно до якого на диску з надписом «cam184 15/09/2013 00:52-00:53», витребуваного слідчим 07 листопада 2013 року від ТОВ «Оллі Транс» з камери № 184, містяться два відеофайли з назвами «cam184-52» та «cam 184-53», на яких видно проїзну частину вулиці Здолбунівської в напрямку перехрестя з проспектом Григоренка в місті Києві та саме перехрестя в нічний час доби. На другому відеофайлі зафіксовано, як транспортний засіб, який попередньо повернув з вулиці Тепловозної, що видно на першому файлі, продовжує рух по проїзній частині вулиці Здолбунівської та виїжджає на перехрестя з проспектом Григоренка, де відбувається його зіткнення з транспортним засобом, який перед цим рухався по проспекту Григоренка зі сторони вулиці А. Ахматової. Також на відеозаписах видно світло, схоже на світло трьох світлофорних об`єктів, які час від часу перемикаються (т. 3 а.п. 42, 130, 85-86, 134, 88);

- протокол слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 18 листопада 2013 року з 00 години 10 хвилин до 01 години 30 хвилин. Згідно з протоколом, в ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_7 показав про обставини зіткнення його автомобіля «Skoda» з автомобілем «Kia» на перехресті проспекту Григоренка та вулиці Здолбунівської в місті Києві 15 вересня 2013 року приблизно о 00 годині 53 хвилини, відтворив на автомобілі ці обставини та розташування транспортних засобів на перехресті в момент їх контакту.

Крім того, під час слідчого експерименту встановлено та відображено на схемі розташування трьох світлофорних об`єктів з вертикальним розміщенням сигналів, два з яких регулюють рух транспортних засобів по вулиці Здолбунівській зі сторони вулиці Тепловозної при виїзді на перехрестя з проспектом Григоренка, та один регулює рух велосипедистів на тротуарі у тому ж напрямку через проїзну частину проспекту Григоренка. Далі ці три світлофорні об`єкти в період часу з 00 години 36 хвилин до 00 години 45 хвилин по черзі закривалися фанерним листом і відкривалися та у протоколі зафіксована послідовність їх закриття та час, на який вони закривалися. При цьому при закритті одного з трьох світлофорних об`єктів, два інших працювало в автоматичному режимі. Зазначені дії зі світлофорними об`єктами проводилися з метою подальшого вилучення відео з камери № 184, яка належить ТОВ «Оллі Транс», та встановлення чи спростування того, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди видно саме ці світлофорні об`єкти.

Заяв та зауважень до протоколу від осіб, що були присутні під час проведення слідчого експерименту, не надійшло (т. 3 а.п. 73-84);

- протокол огляду та перегляду цифрового носія інформації від 19 листопада 2013 року, відповідно до якого на диску з надписом «cam184 17.11.2013 16:20-16:30 та 18.11.2013 00:33-00:50», витребуваному слідчим 19 листопада 2013 року від ТОВ «Оллі Транс» з камери № 184, міститься дві папки з назвами «17-11-2013» та «18-11-2013». Перша папка в ході проведення огляду не відкривалася, оскільки записи, які в ній містяться, витребувані експертам для порівняння. При перегляді другої папки «18-11-2013» встановлено, що вона містить сімнадцять відеозаписів, на яких видно проїзну частину вулиці Здолбунівської з проспектом Григоренка в місті Києві та саме перехрестя в нічний час доби. У протоколі зафіксовано, на яких секундах відносно початку кожного із відеозаписів пропадає і з`являється світло трьох світлофорних об`єктів, із зазначенням його розташування (середнє, праве, ліве), та вказано, коли ці три світлофорні об`єкти горять без перешкод в автоматичному режимі (т. 2 а.п. 138, т. 3 а.п. 129, 90-92, 89, 93);

- висновок за результатами проведення комплексної фототехнічної експертизи та експертизи відеозвукозапису № 11590/11591/13-35 від 28 лютого 2014 року, згідно з яким відеозапис з камери № 184 ТОВ «Оллі Транс», на якому міститься запис за 15 вересня 2013 року 00 годин 53 хвилини, та відеозапис з камери № 184 ТОВ «Оллі Транс», на якому міститься запис за 15 вересня 2013 року з 00 годин 52 хвилини до 00 годин 53 хвилини, витребуваний 07 листопада 2013 року, є тотожним, в тому числі й щодо розміщення трьох світлофорних об`єктів та їх перемикання.

У зв`язку з дрібним масштабом зображення у записі, що не дозоляє при збільшенні та обробці отримати чітке зображення для аналізу, неможливо встановити: 1) на який сигнал світлофора виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка автомобіль «Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1 , який безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по вулиці Здолбунівській зі сторони вулиці Сортувальної в місті Києві; 2) на який сигнал світлофора виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка автомобіль «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_2 , який безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по проспекту Григоренка зі сторони вулиці А.Ахматової в місті Києві; 3) якою була швидкість цих автомобілів, виходячи з відеозапису камери зовнішнього спостереження, на якому видно їх рух безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою; 4) який пройшов час з моменту первинного контакту даних автомобілів до моменту зміни сигналу на зелений чи на червоний (зазначити на який саме) на двох предметах схожих на світлофорні об`єкти (т. 2 а.п. 66-78);

- протокол додаткового огляду місця події, проведений 18 червня 2014 року з 22 години 50 хвилин до 00 години 55 хвилин за участю експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Відповідно до протоколу, в ході додаткового огляду перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві за допомогою фото-, відеокамери фіксувалася робота світлофорних об`єктів по напрямку руху транспортних засобів по вулиці Здолбунівській від Дніпровської Набережної перед виїздом на проїзну частину проспекту Григоренка, по якій транспортні засоби рухаються зі сторони вулиці А.Ахматової в напрямку Дарницького мосту в місті Києві. На момент огляду світлофорні об`єкти на даному перехресті працювали в автоматичному режимі. Послідовність перемикання світлофорних об`єктів було зафіксовано на фото-, відеокамеру (т. 3 а.п. 132-133);

- висновок за результатами проведення комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року, згідно з яким автомобіль ««Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1 , який безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по вулиці Здолбунівській зі сторони вулиці Сортувальної в місті Києві, виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка на червоний сигнал світлофора.

Відповідно до попереднього, автомобіль «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_2 , який безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по проспекту Григоренка зі сторони вулиці А.Ахматової в місті Києві, виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка на зелений сигнал світлофора.

В даній дорожній обстановці з технічної точки зору причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є виїзд автомобіля Кia на регульоване перехрестя на забороняючий (червоний) сигнал світлофора, тобто невідповідність дій водія автомобіля Кia ОСОБА_5 вимогам п. 8.10 правил дорожнього руху.

Відеозапис з камери № 184 ТОВ «Оллі Транс», на якому міститься запис за 15 вересня 2013 року з 00 годин 52 хвилини до 00 годин 53 хвилин, витребуваний 07 листопада 2013 року, та відеозапис, витребуваний з проведеним слідчим експериментом з потерпілим ОСОБА_7 від 18 листопада 2013 року, є тотожними щодо розміщення трьох світлофорних об`єктів, які закривалися та відкривалися під час слідчого експерименту (т. 2 а.п. 18-27);

- висновок комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 18288/18289 від 31 липня 2018 року, відповідно до якого відеозапис «cam184-53.mp4», що міститься на лазерному диску (а.п. 95), розрізняється із відеозаписом «cam184-52.mp4», що міститься на лазерному диску (а.п. 134).

Відеозапис «cam184-53.mp4», що міститься на лазерному диску (а.п. 95), ідентичний з відеозаписом «cam184-53.mp4», що міститься на лазерному диску (а.п. 134).

Виходячи з проведеного дослідження відеофайлів «cam184-52.mp4» та «cam184-53.mp4» слідує, що світлофор на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка, зі сторони вулиці Сортувальної, в місті Києві, працював в режимі: червоний червоний разом з жовтим зелений зелений миготливий жовтий червоний сигнали світлофора.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, виходячи з проведеного дослідження відеофайлів «cam184-52.mp4» та «cam184-53.mp4», визначити в якому режимі працювали інші світлофорні об`єкти, а саме по проспекту Григоренка та по вулиці Здолбунівській зі сторони вулиці Драгоманова, не представляється можливим.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, визначити, чи відповідала технічним вимогам робота світлофора 15 вересня 2013 року о 00 годині 52 хвилини на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві з урахуванням наявних в кримінальному провадженні документів, з технічної точки зору, експертним шляхом не представляється можливим.

Виходячи з проведеного дослідження відеофайлів «cam184-52.mp4» та «cam184-53.mp4» слідує, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Kia Sorento ОСОБА_5 виїжджав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві на червоний сигнал світлофора.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, визначити на який сигнал світлофора в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Skoda SuperB ОСОБА_7 виїжджав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві експертним шляхом, з технічної точки зору, не представляється можливим (т. 3 а.п. 164-195).

За результатами перевірки доводів сторони захисту під час апеляційного перегляду кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, оцінивши наведені письмові докази у кримінальному провадженні як окремо та і у взаємозв`язку між собою, правильно визнав їх належними, допустимим і достатніми та поклав в основу обґрунтування обвинувального вироку.

Твердження сторони захисту, наведені в судах першої та апеляційної інстанцій, про те, що суд не міг посилатися у вироку на висновки експертиз № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року (т. 2 а.п. 18-27, т. 3 а.п. 164-195), оскільки вони зроблені на підставі копій відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, які до того ж різняться між собою, а також з урахуванням таких недопустимих доказів сторони обвинувачення, як протоколи: додаткового огляду місця події від 06 листопада 2013 року та 18 червня 2014 року (т. 3 а.п. 55-63, 132-133); огляду та перегляду цифрового носія інформації від 07 та 19 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 85-86, 90-92); проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 18 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 73-84), не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Положення п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачають, що недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Загальні правила збирання доказів у кримінальному провадженні регламентовані ст. 93 КПК України. При цьому, норма частини другої цієї статті визначає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 18 вересня 2013 року брат потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_18 подав до СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві заяву про долучення до справи відеозапису, зафіксованого 15 вересня 2013 року о 00 годині 53 хвилини на відеокамеру № 184, отриманого від ТОВ «Оллі Транс» (т. 3 а.п. 137). Протоколом огляду та перегляду цифрового носія інформації від 29 жовтня 2013 року, складеного старшим слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_21 , який здійснював досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, встановлено, що на наданому диску, міститься відеозапис, на якому зафіксовано зіткнення двох автомобілів на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві в нічний час доби (т. 3 а.п. 94, 95).

Після цього, 07 листопада 2013 року слідчий в порядку ч. 2 ст. 93 КПК України витребував від ТОВ «Оллі Транс» відеозапис з веб-камери № 184 за 15 вересня 2013 року з 00 години 52 хвилини до 00 години 53 хвилини (т. 3 а.п. 42, 130). Протоколом огляду та перегляду отриманого цифрового носія інформації CD-R диску від 07 листопада 2013 року зафіксовано, що він містить два файли з відеозаписами, один з яких є продовженням іншого, на яких видно проїзну частину вулиці Здолбунівської в напрямку перехрестя з проспектом Григоренка в місті Києві та саме перехрестя у нічний час доби. При цьому момент зіткнення двох транспортних засобів на указаному перехресті зафіксований на другому по послідовності файлі (т. 3 а.п. 85-86, 134).

Постановами від 29 жовтня та 07 листопада 2013 року слідчий відповідно до ст. 99 КПК України визнав наведені відеозаписи, що містяться на цифрових носіях інформації (дисках), документами та приєднав їх до матеріалів кримінального провадження (т. 3 а.п. 96, 88).

Всупереч твердженням захисника ОСОБА_6 , ідентичність указаних двох відеозаписів за 15 вересня 2013 року з дорожньо-транспортною пригодою, один з яких наданий братом потерпілого, а інший витребуваний безпосередньо слідчим від ТОВ «Оллі Транс», встановлена висновком експертів за результатами проведення комплексної фототехнічної експертизи та експертизи відеозвукозапису № 11590/11591/13-35 від 28 лютого 2014 року, результати якої апелянтом не оспорюються, та аналогічним в цій частині висновком комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 18288/18289 від 31 липня 2018 року, що була призначена судом за клопотанням самого захисника. При цьому за змістом обох висновків, відеофайл «cam184-52», що міститься лише на диску, витребуваному слідчим від ТОВ «Оллі Транс», розрізняється з однаковими відеофайлами «cam184-53» із записом дорожньо-транспортної пригоди, які наявні на обох дисках, оскільки на ньому відображено попередній проміжок часу, зафіксований камерою зовнішнього відеоспостереження (т. 2 а.п. 66-78, т. 3 а.п. 164-195).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 99 КПК України, до документів, за умови наявності в них відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

За приписами статті 7 Закону України № 851-IV від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг», у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Як зауважив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у своїй постанові від 22 жовтня 2020 року (справа № 677/2040/16-к) з посиланням на наведені вище вимоги закону, матеріальний носій це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучені до матеріалів провадження в якості речового доказу CD-диски з відеозаписами обставин події були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері (відеореєстраторі) в електронному вигляді у вигляді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Виходячи з наведеного, твердження захисника ОСОБА_22 в апеляційній скарзі стосовно не оригінальності відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, які були надані братом потерпілого та витребувані слідчим безпосередньо від ТОВ «Оллі Транс» 07 листопада 2013 року, ідентичність яких встановлена вище указаними висновками експертиз № 11590/11591/13-35 від 28 лютого 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018, є неприйнятними та не свідчать про недопустимість як доказів висновків указаних експертиз та комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року (т. 2 а.п. 18-27), зробленої з урахуванням і інших матеріалів кримінального провадження.

Що стосується доводів захисника про можливість штучного спотворення зазначених відеозаписів (фальсифікації доказів), то сторона захисту не була позбавлена можливості заявляти під час проведення досудового розслідування, а також перед судом клопотання про призначення відповідних експертиз на предмет перевірки автентичності відеозаписів, однак таким правом не скористалася. Не ставив питання стосовно можливої підробки відеозаписів, на яких зафіксована дорожньо-транспортна пригода, захисник і у своєму клопотанні в суді, на підставі якого була призначена та проведена експертиза № 18288/18289 від 31 липня 2018 року, натомість такі доводи навів лише в апеляційній скарзі (т. 3 а.п. 153-156, 160-161).

Те, що висновок експертів № 11590/11591/13-35 від 28 лютого 2014 року в частині неможливості визначення, на який сигнал світлофора виїхали на перехрестя водії автомобілів, відрізняється від висновків експертів № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року обумовлено виключно обсягом вихідних даних, що брались до уваги та досліджувались експертами виходячи зі змісту постановлених перед ними запитань, під час проведення експертизи № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року, та застосуванням інших спеціальних експертних програмно-апаратних і технічних засобів та методу дослідження в ході проведення експертизи № 18288/18289 від 31 липня 2018 року.

Водночас, з огляду на обсяг вихідних даних, що досліджувались експертами для вирішення поставлених перед ними питань, висновки № 11590/11591/13-35 від 28 лютого 2014 року та № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року, всупереч твердженням сторони захисту, не є суперечливими.

Так, відповідно до висновку комплексної фототехнічної експертизи та експертизи відеозвукозапису № 11590/11591/13-35 від 28 лютого 2014 року, виходячи зі змісту поставлених перед експертами питань, предметом дослідження були два відеозаписи за 15 вересня 2013 року з камери № 184 ТОВ «Оллі Транс», на яких зафіксоване зіткнення двох транспортних засобів, один з яких наданий братом потерпілого, а інший витребуваний слідчим безпосередньо у цього товариства 07 листопада 2013 року. За результатами проведеного дослідження експерти склали висновок про те, що ці відеозаписи є ідентичними, в тому числі й щодо розміщення трьох світлофорних об`єктів та їх перемикання. Однак у зв`язку з дрібним масштабом у записі, що не дозволяє при збільшенні та обробці отримати чітке зображення для аналізу, з цих відеозаписів за 15 вересня 2013 року неможливо встановити, на який сигнал світлофора на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві виїхали автомобілі «Kia Sorento» та «Skoda SuperB», і з якою швидкістю. Даний висновок складений експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_19 і ОСОБА_20 (т. 2 а.п. 66-78).

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного стороною захисту висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року, проведеного комісією у складі цих же експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також експертів ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , ними використовувались в тому числі такі вихідні дані:

- відеозапис з камери № 184 ТОВ «Оллі Транс» за 15 вересня 2013 року (на якому зафіксована дорожньо-транспортна пригода), що був предметом дослідження під час проведення попередньої експертизи № 11590/11591/13-35, за результатами якої встановлено розміщення трьох світлофорних об`єктів на перехресті АДРЕСА_2 , які час від часу перемикаються (т. 3 а.п. 42, 130, 85-86, 134, 88, т. 2 а.п. 66-78);

- витребуваний слідчим 19 листопада 2013 року відеозапис з камери № 184 ТОВ «Оллі Транс», кут якої за повідомлення товариства не змінювався, за 18 листопада 2013 року з 00 години 33 хвилини до 00 години 50 хвилин, на якому зафіксовано слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_7 , в ході якого на цьому перехресті слідчим проведено почергове закривання за допомогою фанерного листа та відкривання світла трьох світлофорних об`єктів, перемикання яких видно на відеозаписі від 15 вересня 2013 року (т. 3 а.п. 73-84, т. 2 а.п. 138, т. 3 а.п. 129, 90-92, 89, 93);

- дані, отримані внаслідок додаткового огляду місця події, здійсненого за клопотанням експертів, які проводили зазначену експертизу № 3147/14-52/3276/14-35 та склали висновок у попередній експертизі № 11590/11591/13-35, та за їх участю 18 червня 2014 року з 23 години 50 хвилини до 00 години 55 хвилин, в ході якого експертами за допомогою фото-, відеозапису зафіксовано роботу та послідовність перемикання світлофорних об`єктів на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві, що працювали в автоматичному режимі (т. 2 а.п. 149, 150, т. 3 а.п. 132-133).

В ході проведення дослідження на підставі наведених даних у сукупності з іншими матеріалами провадження експертами у висновку встановлено, що відеозаписи з камери № 184 ТОВ «Оллі Транс» за 15 вересня 2013 року (з часом дорожньо-транспортної пригоди) та за 18 листопада 2013 року (з часом проведення слідчого експерименту) є тотожними щодо розміщення на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві трьох світлофорних об`єктів, які закривалися та відкривалися під час слідчого експерименту. Крім того, порівняльне дослідження відеозаписів за 15 вересня і 18 листопада 2013 року та їх по-кадровий аналіз по зміні яскравості та положення світіння світлофорних об`єктів, дозволило визначити зміни режимів роботи світлофорних об`єктів у необхідних напрямках руху та відновити частину циклограми роботи світлофорних об`єктів, зафіксованих на відеозаписі за 15 вересня 2013 року, коли сталась дорожньо-транспортна пригода.

За результатами проведення таких досліджень експертами зроблено висновок, що автомобіль «Kia Sorento», який безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по вулиці Здолбунівській зі сторони вулиці Сортувальної в місті Києві, виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка на червоний сигнал світлофора, що в даній дорожній обстановці з технічної точки зору стало причиною дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до попереднього, автомобіль «Skoda SuperB», який безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по проспекту Григоренка зі сторони вулиці А.Ахматової в місті Києві, виїхав на це перехрестя на зелений сигнал світлофора і в даній дорожній обстановці не мав технічної можливості застосуванням екстреного гальмування уникнути зіткнення з автомобілем «Kia Sorento» (т. 2 а.п. 18-27).

До аналогічних висновків про те, що водій автомобіля «Kia Sorento» ОСОБА_5 виїхав на дане перехрестя на червоний сигнал світлофора дійшли і експерти Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису (висновок № 18288/18289 від 31 липня 2018 року), яка була призначена судом першої інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 153-156, 160-161). При цьому, як вбачається з дослідницької частини висновку, за допомогою спеціальних експертних програмно-апаратних та інших технічних засобів експертами було проаналізовано зміну яскравості світіння, миготіння та положення світлофорного об`єкту на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка зі сторони вулиці Сортувальної в місті Києві, що зафіксовано на відеофайлах за 15 вересня 2013 року (в тому числі з моментом зіткнення автомобілів), у сукупності з Національним стандартом України ДСТУ 4092-2002 «Світлофори дорожні. Загальні технічні вимоги, правила застосування та вимоги безпеки», що дозволило відтворити режим роботи цього світлофорного об`єкту і встановити, що водій автомобіля «Kia Sorento» виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора. З огляду на те, що на даних відеофайлах за 15 вересня 2013 року не проглядається робота світлофорних об`єктів по проспекту Григоренка та по вулиці Здолбунівській зі сторони вулиці Драгоманова в місті Києві, визначити на який сигнал світлофора виїхав на перехрестя автомобіль «Skoda SuperB» не представляється можливим (т. 3 а.п. 164-195).

Як видно з наведеного, використавши різний обсяг вихідних даних та методи дослідження в ході проведення експертиз № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року, експерти дійшли однозначного висновку про те, що саме водій автомобіля «Kia Sorento» ОСОБА_5 виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської з проспектом Григоренка в місті Києві на червоний сигнал світлофора.

Посилання сторони захисту про те, що експерти у висновку № 18288/18289 від 31 липня 2018 року вказали про неможливість визначення відповідності роботи світлофорного об`єкту на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві технічним вимогам, не ставлять під сумнів достовірність цього ж висновку та висновку № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року в тій частині, що автомобіль «Kia Sorento» виїхав на дане перехрестя саме на червоний сигнал світлофора, які були зроблені за результатами відтворення по відеозаписах за 15 вересня 2013 року фактичної циклограми сигналів світлофора за напрямком руху ОСОБА_5 , до, після та в момент дорожньо-транспортної пригоди, встановлення послідовності зміни сигналів світлофора, часу їх горіння та перемикання, що обвинувачений повинен був сприймати реально та безпосередньо в даній дорожній обстановці.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що слідчим вживалися заходи, спрямовані на отримання відомостей про технічну роботу світлофорних об`єктів на перехресті вулиці Здолбунівської з проспектом Григоренка в місті Києві та їх циклограми станом на 15 вересня 2013 року, коли сталась дорожньо-транспортна пригода, шляхом неодноразового направлення запитів до КП «Київдорсервіс» від 30 жовтня, 03 та 10 грудня 2013 року (т. 2 а.п. 245, т. 3 а.п. 3, 6), до КП «Київавтодор» від 11 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 4), до ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 28 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 5). Однак, за повідомленнями КП «Київдорсервіс» від 04 грудня 2013 року світлофорний об`єкт на указаному перехресті не переданий на баланс підприємства (т. 3 а.п. 101); ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 09 грудня 2013 року у них відсутня технічна документація на встановлені світлофори та про їх роботу (т. 3 а.п. 105), що, в свою чергу, унеможливило визначити експертним шляхом відповідність світлофорного об`єкту технічним вимогам, про що і зазначено в дослідницькій частині висновку № 18288/18289 від 31 липня 2018 року.

Доводи сторони захисту про те, що висновки експертів № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року ґрунтуються на таких недопустимих письмових доказах сторони обвинувачення, як: протоколи додаткового огляду місця події від 06 листопада 2013 року та 18 червня 2014 року (т. 3 а.п. 55-63, 132-133), протоколи огляду та перегляду цифрового носія інформації від 07 та 19 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 85-86, 134 (диск), 90-92, 89 (диск)), оскільки вони, в порушення вимог ст. ст. 223, 237 КПК України, проведені без понятих, учасників дорожньо-транспортної пригоди, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені та порушені, і спеціалістів; протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 18 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 73-84) через те, що він проведений без спеціаліста та другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 , є неприйнятними, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводить огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Згідно із загальними вимогами до проведення слідчих (розшукових) дій, що регламентовані ст. 223 КПК України, обов`язкове запрошення понятих здійснюється слідчим, прокурором під час пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи, обшуку або огляду житла чи іншого володіння особи, обшуку особи, для участі в інших процесуальних діях поняті можуть бути запрошені, якщо слідчий, прокурор вважатиме за доцільне (частина сьома статті).

Як видно з аналізу змісту норм ст. ст. 223, 237 КПК України, вони не містять імперативних вимог до слідчого запрошувати понятих, потерпілого, обвинуваченого чи спеціаліста під час проведення огляду місцевості, в даному випадку перехрестя доріг, де сталася дорожньо-транспортна пригода, а також для огляду і перегляду отриманого слідчим цифрового носія інформації, натомість віддають йому право самостійно вирішити питання стосовно доцільності запрошення зазначених осіб на підставі його внутрішнього переконання.

Виходячи з наведеного, проведення слідчим без понятих, учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та спеціалістів: 07 та 19 листопада 2013 року огляду та перегляду цифрового носія інформації дисків з відеозаписами за 15 вересня і 18 листопада 2013 року, отриманих на запит від ТОВ «Оллі Транс», які надалі стали безпосередніми об`єктами експертних досліджень (т. 3 а.п. 85-86, 134 (диск), 90-92, 89 (диск)); 06 листопада 2013 року додаткового огляду місця події, в ході якого було зафіксовано розташування на перехресті, де сталось зіткнення автомобілів, світлофорних об`єктів і дорожніх знаків (т. 3 а.п. 55-63), - не свідчить про порушення вимог ст. ст. 223, 237 КПК України, а відтак не є підставою для визнання недопустимими доказами складених за результатами проведення указаний слідчих дій протоколів, які разом з додатками, в тому числі дисками, були відкриті стороні захисту відповідно до правил ст. 290 КПК України (т. 2 а.п. 86-90).

З аналогічних підстав, не вважає колегія суддів недопустимим доказом протокол додаткового огляду місця події від 18 червня 2014 року, який, всупереч твердженням сторони захисту, був проведений за клопотанням та за участю експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які виконували комплексну судову автотехнічну та фототехнічну експертизу та в подальшому склали висновок № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року (т. 2 а.п. 149, 150, т. 3 а.п. 132-133).

Положення ч. 3 ст. 223 КПК України регламентують необхідність вжиття слідчим, прокурором заходів для забезпечення присутності осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені під час проведення слідчої (розшукової) дії.

Посилаючись на порушення даної норми закону під час проведення указаних вище слідчих дій, сторона захисту не наводить конкретних відомостей про те, які права чи законні інтереси учасників дорожньо-транспортної пригоди могли бути або були обмежені чи порушені внаслідок того, що слідчий у їх відсутність зафіксував у протоколах додаткового огляду місця події від 06 листопада 2013 року та 18 червня 2014 року за участю експертів розташування на перехресті, де відбулось зіткнення автомобілів, світлофорних об`єктів та їх роботу, і переглянув 07 та 19 листопада 2013 року отримані від ТОВ «Оллі Транс» відеозаписи з камери № 184. Фактично такі необґрунтовані твердження сторони захисту зводяться до формальної незгоди з частиною письмових доказів сторони обвинувачення.

Доводи захисту про те, що протокол слідчого експерименту від 18 листопада 2013 року (т. 3 а.п. 73-84) є недопустимим доказом, оскільки дана слідча дія була проведена лише за участю потерпілого ОСОБА_7 , без ОСОБА_5 та спеціаліста, не ґрунтуються на положеннях ст. 240 КПК України, які не вимагають від слідчого залучати до слідчого експерименту одночасно обох сторін кримінального провадження, як і спеціалістів. Натомість дана норма закону покладає на розсуд слідчого, який відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, вирішити питання необхідності запрошення підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника чи спеціаліста, та кого із них саме, для участі в цій слідчій дії виходячи із тих обставин, які з`ясовуються у кожному конкретному випадку.

Водночас, з огляду на те, що витребуваний від ТОВ «Оллі Транс» відеозапис з камери № 184, на якому зафіксовано проведення 18 листопада 2013 року слідчого експерименту, в ході якого слідчим на перехресті вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка в місті Києві в нічний час доби закривались фанерним листом та відкривались світлофорні об`єкти, був предметом експертного дослідження та аналізу разом з відеозаписами з цієї ж камери за 15 вересня 2013 року, даними додаткового огляду місця події за участю експертів від 18 червня 2014 року та іншими матеріалами кримінального провадження, то колегія суддів не вбачає необ`єктивності чи упередженості з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди внаслідок проведення слідчого експерименту без ОСОБА_5 .

При цьому, колегія суддів зауважує, що оскаржуючи в суді першої інстанції допустимість протоколу слідчого експерименту від 18 листопада 2013 року з наведених вище підстав, сторона захисту не заявляла клопотання про виклик та допит як свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були понятими під час цієї слідчої дії (т. 3 а.п. 73-84).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність регламентованих ст. ст. 86, 87 КПК України підстав для визнання недопустимими доказами протоколів додаткового огляду місця події від 06 листопада 2013 року та 18 червня 2014 року, протоколів огляду та перегляду цифрового носія інформації від 07 та 19 листопада 2013 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 18 листопада 2013 року.

Виходячи з цього, встановивши допустимість указаних доказів у кримінальному провадженні, в тому числі й витребуваних слідчим відеозаписів, що визнані документами, у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів чи вважати недопустимим доказами однозначні висновки експертиз № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року, згідно з якими ОСОБА_5 виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, що стало причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, які складені атестованими судовими експертами, що були попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України, за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважним причин від виконання покладених на них обов`язків (т. 2 а.п. 18-27, т. 3 а.п. 164-195).

Таким чином, суд першої інстанції правильно послався у вироку на вище указані протоколи слідчих дій та висновки експертиз № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської з проспектом Григоренка в місті Києві на зелений сигнал світлофора, як і аналогічні показання в суді свідка ОСОБА_13 , яка є дружиною обвинуваченого та може бути зацікавленою в результатах вирішення справи, спростовуються вищенаведеними допустимими доказами у кримінальному провадженні, зокрема згаданими висновками експертів.

Твердження захисту про те, що потерпілий ОСОБА_7 виїхав на дане перехрестя на червоний сигнал світлофора та перебував у стані алкогольного сп`яніння не узгоджуються з наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема з: висновком № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року, відповідно до якого водій автомобіля «Skoda SuperB» ОСОБА_7 , який безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по проспекту Григоренка зі сторони вулиці А. Ахматової в місті Києві, виїхав на перехрестя вулиці Здолбунівської та проспекту Григоренка на зелений сигнал світлофора і в даній дорожній обстановці не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Kia» (т. 2 а.п. 18-27); отриманими від Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги даними аналізу ОСОБА_7 від 15 вересня 2013 року, за результатами якого в крові спирту етилового виявлено не було та аналогічним в цій частині висновком експерта № 1956/е від 03 січня 2014 року (т. 2 а.п. 242, 39-45).

З огляду на те, що висновками експертиз № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року та № 18288/18289 від 31 липня 2018 року встановлено, що ОСОБА_5 виїхав на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, а ОСОБА_7 згідно з висновком експертизи № 3147/14-52/3276/14-35 від 31 грудня 2014 року на зелений, то посилання захисту на те, що потерпілий керував автомобілем без посвідчення водія, оскільки згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15 вересня 2013 року воно у нього не вилучалось, та що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за керування автомобілем у нетверезому стані, без посвідчення водія, за перевищення встановлених обмежень руху, у будь-якому випадку не знаходилось у причинно-наслідковому зв`язку із зіткненням автомобілів у даній дорожній обстановці.

Враховуючи викладене, за результатами перевірки доводів сторони захисту, які є аналогічними до тих, що були наведені обвинуваченим та його захисником в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла переконання, про те, що суд, об`єктивно з`ясувавши обставини кримінального провадження з дотриманням положень ст. ст. 22, 23 КПК України, дослідивши, перевіривши та оцінивши докази як окремо, так і в сукупності та взаємозв`язку між собою відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, регламентованих п. 1.5, п. п. «б» п. 2.3, п. п. «е» п. 8.7.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед регульованим світлофорними об`єктами перехрестям не зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофора перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), продовжив рух та виїхав на перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 , що заподіяло останньому тяжкі тілесні ушкодження.

У зв`язку із цим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

За правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про те, що внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, ОСОБА_5 призначено невиправдано м`яке покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до закону України «Про застосування амністії в Україні» № 392/96 ВР від 01 жовтня 1996 року, амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Статтею 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08 квітня 2014 року, передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, зокрема за п. «в» цієї статті: осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей інвалідів та/або неповнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

В ході розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_5 подана заява про звільнення його від відбування основного і додаткового покарання призначеного вироком суду на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році».

З огляду на те, що обвинуваченим вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який скоєно з необережності та який, відповідно до ст. 12 КК України, не відноситься до особливо тяжких, має на утримані малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої останній не позбавлений батьківських прав, колегія суддів вважає за необхідне, на виконання вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» № 1185-VII від 08 квітня 2014 року, звільнити ОСОБА_5 від відбування ним основного покарання у виді позбавлення волі призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, те, що зіткнення транспортних засобів мало місце внаслідок грубого порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, його наслідків у виді заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, що не суперечить вимогам ст. 14 цього Закону.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 в частині призначеного ОСОБА_5 покарання розгляду апеляційним судом не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 стосовно неправильного вирішення судом першої інстанції його цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1, п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом даної норми закону, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вказані норми закону, на думку колегії суддів, не в повній мірі були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Як вбачається з вироку, при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 200000,00 гривень суд взяв до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних і моральних страждань, заподіяних потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що через отримані тілесні ушкодження йому було спричинено фізичний біль, що вони призвели до розладу здоров`я, порушення нормального перебігу та якості життя.

Водночас, суд першої інстанції не врахував, що отримані ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди численні тілесні ушкодження, що були небезпечними для його життя, призвели до непоправної шкоди здоров`ю у виді втрати органу (вимушеного хірургічного видалення селезінки), тяжкість вимушених негативних змін у його життєдіяльності та час, необхідний для її відновлення, тимчасову втрату працездатності, а також страждання спричинені істотним пошкодженням його автомобіля.

Оцінюючи наведені вище обставини у сукупності з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, яку завдано потерпілому ОСОБА_7 необхідно збільшити до 300000,00 гривень, у зв`язку із чим вирок суду першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 408 КПК України підлягає зміні в частині рішення про цивільний позов.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_22 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

На підставі п. "в" ст. 1 Закону України № 1185-VI від 08 квітня 2014 року "Про амністію у 2014 році", звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині рішення про цивільний позов, а саме збільшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 , до 300000,00 (триста тисяч) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3