Справа № 646/6958/19
№ провадження 1-кп/646/287/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2021 м. Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11
потерпілої ОСОБА_12 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_13 ,
представника потерпілої ОСОБА_14 ,
перекладача ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000 від 22.04.2019 відносно обвинуваченого
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Вірменія, м. Єреван, громадянина України, неодруженого, працюючого водієм в ПП «Крайній» «» зареєстрованого та мешкаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
22.04.2019 о 01:10, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Харківській в м. Харкові, зі сторони вул. Одеська в напрямку вул. Коновалова, зі швидкістю приблизно 30-35 км/ год.
В ході руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 82 , ОСОБА_10 діючи необережно, проявив неуважність, не вжив своєчасно заходи для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки, чим порушивши вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка перетиналапроїжджу частину зліва на право по ходу руху вказаного автомобіля.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-1157/19 від
24.09.2019, потерпілій ОСОБА_12 внаслідок вказаної ДТП були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я, у вигляді осколкового перелому лонної ті сідничної кісток ліворуч та крайового осколкового перелому крила клубкової кістки ліворуч зі зміщенням кісткових уламків та закрита черепно- мозкова травма у вигляді струсу головного мозку і забитої рани правої надбрівної дуги.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 7/831СЕ-19 від 18.09.2019 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.
У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Опель Віваро» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо - транспортною подією.
В ході судового розгляду законним представником потерпілої було заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди у розмірі 25 250 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. 00 коп.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто -порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_10 надав наступні свідчення: 22.04.2019 о 01:10, керуючи автомобілем «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Харківській в м. Харкові, зі сторони вул. Одеська в напрямку вул. Коновалова, зі швидкістю приблизно 30-35 км/ год.В ході руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 82 , ОСОБА_10 діючи необережно, був неуважний та скоїв наїзд на потерпілу, яка перетиналапроїжджу частину зліва на право по ходу руху вказаного автомобіля. Зазначає, що одразу викликав швидку допомогу та місце ДТП та був у лікарні з потерпілою та здійснював купівлю ліків для потерпілої.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого та дослідженням цивільного позову.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Відповідно до п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, необхідно враховувати не тільки наслідки, які настали, але і характер, і мотиви, допущених особою порушень безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень, і поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх і т.д.), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, і особи винного. У кожному разі призначення покарання за частинами 1 і 2 ст. 286 та ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець республіки Вірменія, м. Єреван, громадянин України, неодружений, працює водієм, зареєстрований та мешкаючий: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.
Обставиною, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, судом встановлено щире каяття та часткове відшкодування шкоди.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив нетяжкий злочин.
Згідно частини 1 статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді старшого інспектора Харківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_16 від 10.04.2020 року, оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низька та оцінка небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб має низький рівень. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливо та не становити високу небезпеку для суспільства.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.
В справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому- щире каяття та добровільне часткове відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку сторони обвинувачення, захисту, думку потерпілої, яка просила призначити покарання відповідно до санкції статті, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе у випадку призначення покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне у вигляді обмеження волі та враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд вважає за можливе звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням ст. 5 КПК України, відповідно до якої процесуальне рішення приймається згідно з положенням цього Кодексу чинним на момент початку виконання такої дії.
Відповідно до вимог ч. 2ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Відповідно до ч.3 закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєння кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України- призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Крім того, законним представником потерпілої заявлений цивільний позов до ОСОБА_10 щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 25 250, 00 грн.
Так, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого №2582 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м. Харкова з 23.04.2019 року по 24.05.2019 року з діагнозом струс головного мозгу, закритий перелом лонної та сідничної кісток ліворуч, забій грудного та поперекового відділу хребта, грудної клітини, забита рана правої надбровної дуги.
Відповідно до cт. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 cт. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «розгляд справ, що виникають при відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, має здійснюватися у точній відповідальності із законом та установлені для цього строки. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
В обґрунтування позовних вимог потерпіла надала фіскальні чеки частина з яких містить покупку продукцію харчування та гігієнічних засобів.
Згідно відповіді КНП ХОР «Обласна клінічна травматологічна лікарня» від 09.09.2020 року № 625 потерпіла отримала лікування: нурофен по 200 мг 2р. на добу 5 діб, р-н анальгіну 50% по 2 мл. 2 р. на добу 8 діб, р-н Рінгера 400 мл. 1р. на добу 2 доби, р-н глюкози 5% 400 мл. 1 р. на добу 2 доби, цераксон по 2 мг 2 р. на добу 3 доби, фастум гель 3 р. на добу 7, цефтриаксон по 1г 2р. на добу 7 діб, дексаиетазон 0,4% 1 мл. 1 доб, електрофорез з мікроелиментами, лікувальну фізкультура, масаж.
На підставі вищевикладеного, суд стягує підтверджені витрати на препарати призначені лікарем, а саме у сумі 303, 57 грн., а саме на: анальгін табл.№10 у сумі 7,00 грн.(а.с. 63), глюкоза р-р у сумі 17,00 грн. ( а.с. 63), ренгера раствор у сумі 31,00 грн. ( а.с. 63), цефтриаксон пор. у сумі 78,20 грн. (а.с.64), цефтриаксон пор. у сумі 39,10 грн (а.с.64), анальгін у сумі 7, 20 грн. (а.с. 65), рингера р-р у сумі 29, 95 грн. ( а.с. 66), фастум гель у сумі 94, 12 грн. ( а.с. 66)
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
На підставі вищевикладеного, суд стягує підтверджені витрати на препарати призначені лікарем, а саме у сумі 303, 57 грн.
Крім того, потерпілою заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.
Моральну шкоду потерпіла обґрунтовує тим, потерпіла нездатна повноцінно продовжувати свою життєву діяльність, порушено її звичайні життєві зв`язки та життєвий устрій, пропускала зайняття у школі, проходила тривалу реабілітацію, змушена відвідувати невролога, терапевта та інших лікарів, відвідувати кабінети фізіотерапевтичних процедур для відновлення опорно- рухового апарату.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та інше.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи яка її завдавала за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинним зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В силу п.п. 9.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Відповідно до ч. 2 cт. 1167 ЦK України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Суд вважає доведеним наявність моральної шкоди завданої потерпілій, оскільки вона зазнала моральних страждань, пройшла тривале лікування та не мала змоги підтримувати спосіб життя, однак розмір моральної шкоди, яку просять стягнути потерпіла з обвинуваченого є завищеним.

Так, судом встановлено наявність причинного зв`язку між дорожньо-транспортною подією, що мала місце 22.04.2019 року та ушкодженнями середньої тяжкості ОСОБА_12 які заподіяли цілком природні моральні страждання, що негативно вплинули на її фізичний та психічний стан, вимагали додаткових зусиль для організації життя потерпілої.
При цьому, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що моральна шкода заподіяна потерпілій має місце, але її розмір повинен бути істотно зменшений, з урахуванням ступеня вини заподіювача, необережною формою вини обвинуваченого у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілій, поведінку обвинуваченого, який викликав швидку допомогу на місце ДТП та перебувавм у лікарні з потерпілої та купляв медикаменти, що підтверджено потерпілою в судовому засіданні. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 у сумі 30 000,00 грн.
Отже заявлена позивачем сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. є необґрунтовано завищеною, а тому, виходячи із вимог розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку, що визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 30000,00 грн. буде достатнім для компенсації завданої потерпілій моральної шкоди.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Витрати на залучення експерта стягнути з обвинуваченого.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 1( одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у кримінальному провадженні № 7/831 СЕ-19 від 18.09.2019 року в розмірі 1884, 12 грн.
Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 25 250, 00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 303,57 грн.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 , , яка діє в інтересах ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 30 000, 00 ( тридцяти тисяч) грн.
В іншій частині позову- відмовити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1