Провадження № 11-кп/824/62/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

16 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст.15 ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 10 травня 2020 року включно,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебували матеріали кримінального провадження № 0004034 від 12.03.2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст.15 ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України.

При вирішенні питання, передбаченого ч.3 ст.331 КПК України, прокурором в судовому засідання було заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2020 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст.15 ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 10.05.2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості осіб, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, він раніше судимий за аналогічний злочин.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною. Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані всі обставини справи, а саме те, що він працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, виховує малолітнього сина своєї цивільної дружини. Зазначає, що вказані в оскаржуваній ухвалі ризики нічим не підтверджені. Також зазначає, що під час застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту він не порушував жодних покладених на нього судом обов`язків.

Заслухавши суддю доповідача, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 року у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_6 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, місцевий суд врахував обґрунтованість обвинувачення у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості осіб, які відносяться до особливо тяжких злочинів, враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічний злочин, на шлях виправлення не став та знову скоїв нові злочини та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника з приводу того, що прокурором не обґрунтовано існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 ще триває та не прийнято остаточного рішення в кримінальному провадженні.

Обставини, які зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції ОСОБА_6 та його захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст.15 ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 10 травня 2020 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя