Справа № 138/930/21
Провадження №11-кп/801/646/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції з ДУ «Могилів-Подільська виправна колонія (№114)» та Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно
засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, до засудження офіційно не працюючого, раніше судимого: 24.02.2009 Фрунзенським районним судом м. Іваново РФ за п.«г» ч.1, ч.2 ст.161 КК РФ до 2 років 4 місяців позбавлення волі; по дані1й справі засудженого 13.05.2010 Апеляційним судом Вінницької області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що є його особистою власністю. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2020 згідно ч.5 ст.72 КК України зараховано час перебування під вартою з 23.11.2009 по 15.07.2010 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

24.03.2021 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 клопотання підтримали, зазначивши, що засуджений відбув більше ніж 3/4 частини призначеного покарання, а тому має право на умовно-дострокове звільнення. Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_7 відбував покарання у колонії ВК-38 с. Ленінське м. Луганськ Луганської області, яке з 2014 року є окупованою територією, де до нього було упереджене ставлення та порушувались його права і обов`язки, накладались адміністративні стягнення. В Могилів-Подільській ВК не працює, бо немає роботи, яка йому подобається.
Представник ВК-114 та прокурор просили відмовити в задоволенні клопотання, з огляду на те, що ОСОБА_7 ще не довів свого виправлення.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.04.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ..

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2021року скасувати, справу направити на новий розгляд в Могилів-Подільський міськрайонний суд, але в іншому складі суду.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з мотивів неправильного тлумачення точного змісту закону. Так як при характеристиці особи засудженого взято до уваги частину дисциплінарних стягнень, які були накладені на засудженого окупаційною адміністрацією ВК-38. Вважає, що суду необхідно було взяти лише два дисциплінарні стягнення, які були в період з 2012 по 2014 рік, інші стягнення не повинні прийматися судом до уваги. Також в оскаржуваному судовому рішенні суд вказав, що рішенням комісії ВК-114 від 31.08.2020 року ОСОБА_7 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, проте засудженому не було відомо про засідання даної комісії, на засідання його не викликали, що є обов`язковим при розгляді даного питання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу подану в інтересах засудженого ОСОБА_7 в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини.
Засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, і також просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, вислухавши думку прокурора, захисника та самого засудженого, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Перевіряючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Так, відмовляючи в задоволенні клопотання захисника в інтересах засудженого, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений за особливо тяжкий злочин до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна і станом на 05.04.2021 відбув більше ніж 3/4 строку покарання: 12 років 6 днів, до повного відбуття залишилось 2 роки 11 місяців 25 днів, а тому формально підпадає під дію ст.81 КК України.
Під час утримання у Вінницькій УВП (№1) ОСОБА_7 характеризувався посередньо. Заходи стягнення та заохочення не застосовувались. З 15.03.2012 по 20.08.2019 відбував покарання в ДУ «Луганська виправна колонія (№38)», де характеризувався негативно, за допущенні порушення встановленого порядку відбування покарання 15 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 3 рази поміщався до ДІЗО та 1 раз переводився до ПКТ. У вказаній колонії він також 2 рази заохочувався правами начальника установи за сумлінну поведінку. З 26.09.2019 відбуває покарання в ДУ «Могилів-Подільська ВК №114», де характеризується посередньо. В установі не працевлаштований у зв`язку з тим, що не бажає працевлаштовуватись. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Заходи стягнення та заохочення за новим місцем відбування покарання не застосовувались. Крім того, рішенням комісії ДУ «Могилів-Подільська виправна колонія (№114) від 31.08.2020 йому відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що поведінка засудженого не свідчать про глибокі зміни у його свідомості, а вказує виключно на ситуативний характер його поведінки.
Так, у відповідності до вимог ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того, у п.п.2, 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення в дійсності досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

Також у відповідності до наявної в матеріалах судового провадження характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 29.03.2021, складеної начальником відділення СПС внутрішньої служби ст. лейтенантом ОСОБА_9 , зі змістом якої погодився заступник начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_10 та затвердженої начальником ДУ «Могилів-Подільська ВК (№114)» ОСОБА_11 , що також не заперечувалось в ході апеляційного розгляду самим засудженим, початок строку відбування покарання останнього рахується 23.11.2009 року, кінець строку 01.04.2024 року, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, намагається утримувати у чистоті та порідку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ним належного догляду.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через свою неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконання.

Також встановлено, що ОСОБА_7 підтримує соціально-корисні зв`язки із знайомими, отримує від них посилки, заборгованості за виконавчими листами на виконанні в установі не має, вину у скоєні злочину згідно вироку суду визнав частково. На профілактичних обліках в установі не перебуває.

Разом з тим, апеляційний суд враховує також і те, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою та був засуджений за вчинення злочинів, за які відбував реальну міру покарання, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, внаслідок чого він знову вчинив корисливі умисні особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи, за які його було засуджено до 15 років позбавлення волі.
За таких обставин колегія суддів враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним за весь період відбування покарання, підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 не має.
Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_7 в ДУ «Могилів-Подільська ВК (№114)» та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

На думку колегії суддів, поведінка засудженого може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого лише два заохочення за весь період відбування покарання, підтримання соціально-корисних зв`язків із знайомими, відсутність в установі на виконанні виконавчих листів, є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання захисника повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені захисником в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані як судом першої, так і апеляційної інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги захисника їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до вимог ч.7 ст.154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про відмову.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4