Ухвала
Іменем України
29 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 395/1572/19

провадження № 51-1553 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 03 березня 2021 року щодо нього.
Вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тіньки Чигиринського району Черкаської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2019 року за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком на 1 рік;
засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71КК за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2019 року і призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 1 місяця.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах, при наступних обставинах.
На початку вересня 2019 року ОСОБА_4 на смітнику, який розташований неподалік вул. Волкова у м. Новомиргороді Кіровоградської області, виявив поліпропіленову сумку синього кольору заповнену сухою подрібненою речовиною рослинного походження, зовні схожу на подрібненні частини рослин коноплі, взявши її, приніс

до свого місця проживання, де став зберігати у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, частину сухої подрібненої речовини рослинного походження ОСОБА_4 вжив за допомогою саморобного пристрою для вживання коноплі шляхом куріння. Під час проведення обшуку ОСОБА_4 добровільно видав поліпропіленову сумку синього кольору, заповнену сухою подрібненою речовиною рослинного походження, яка згідно

з висновком судової експертизи матеріалів, речовин і виробів № 956 від 11 жовтня 2019 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху речовину 530,63 грама.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 березня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки його дій, просить змінити судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, призначивши покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Обґрунтовуючи свою позицію, посилається на те, що судами належним чином не було взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, наявність

на утриманні матері похилого віку, сприяння слідству, які могли би слугувати підставами для застосування ст. 69 КК
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі засудженим не оспорюються та не заперечуються.
Засуджений порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог,

які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність

в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання

та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.
Статтею 69 КК передбачена можливість призначення більш м`якого покарання,

ніж передбачено законом. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК

є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо як особа, що підтримує стосунки з особами,

які негативно характеризуються, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на утриманні має матір похилого віку, обставини справи,

що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та визнання вини, обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину, а також те, що злочин було вчинено в період іспитового строку, та вважав за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК.

Підстав для застосування ст. 69 КК суд не знайшов.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги засудженого, у тому числі й щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, дав на них мотивовану відповідь й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно виду та розміру покарання,

не знайшовши також підстав для застосування ст. 69 КК.

Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_4 покарання виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення засудженого

та попередження вчинення нимнових злочинів і не може вважатися явно несправедливим через суворість чи недостатнім для досягнення мети заходу примусу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого з наведених у ній мотивів, а тому відповідно до п. 2

ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду

від 03 березня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3