1Справа № 335/9120/20 1-кп/335/332/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою суду від 18.05.2021 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16.07.2021 включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 16.07.2021, а до цього часу (до 16.07.2021) призначити судове засідання та завершити розгляд вказаного кримінального провадження неможливо з об`єктивних причин, судом в порядку ст. 331 КПК України поставлене на обговорення учасників процесу питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

У судовому засіданні прокурор вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`які відсутні.

Потерпілий ОСОБА_4 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні вважають за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають, що є підстави для зміни запобіжного заходу на інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, оскільки обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, бажає навчатися.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, щодо вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , доходить наступного висновку.

Виходячи з аналізу правових норм кримінального процесуального законодавства, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності і проти громадського порядку та моральності, які є: тяжким, вчиненим із застосуванням насильства, зокрема відносно особи похилого віку, за попередньою змовою групою осіб; та нетяжким, вчинений з особливою зухвалістю, приниженням честі і гідності потерпілого, групою осіб.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування; вплив на потерпілих; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вплив на потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом при вирішенні даного питання, крім тяжкості діянь, яке інкримінуються обвинуваченому, враховується, що ОСОБА_6 до затримання вступив до ліцею, за сімейним станом не одружений, має постійне місце проживання, однак, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину проти власності (ч.2 ст.186 КК України), на теперішній час в іншому суді знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України, постійного джерела доходу не має, що свідчить про велику вірогідність вчинення інших кримінальних правопорушень та дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням викладеного, та враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо останнього слід продовжити строком на 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства, що передбачено п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 , визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 09 вересня 2021 року включно, з утриманням у ДУ „Запорізький слідчий ізолятор.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, у строк встановлений законодавством.

Суддя ОСОБА_1