Справа № 199/3863/21
ВИРОК
іменем України
02 червня 2021 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000261 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2021, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, українця, не працевлаштованого, із середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого у будинку АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.240 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , в невстановлений в ході досудового розслідування час та спосіб дізнався про те, що на території лісосмуги неподалік від лівобережного мікрорайону Ломівка у місті Дніпрі, біля берегу річки Дніпро, на поверхні землі знаходяться родовища корисних копалин, а саме нагромадження піску.

Так, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, день та час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піску.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне видобування корисних копалин ОСОБА_3 26.04.2021 у період часу з 08 години 00 хвилин до 11 години 00 хвилин, перебуваючи на ділянці місцевості, яка розташована біля берегу р. Дніпро, неподалік від лівобережного мікрорайону Ломівка, місто Дніпро, діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, усвідомлюючи неправомірний характер своїх злочинних дій спрямованих на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піску, з метою власного збагачення, в порушення ст. ст. 15, 16 Кодексу України про надра, не маючи дозволу на користування земельною ділянкою для цілей, пов`язаних з використанням надр і належним чином оформленого спеціального дозволу на видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, за допомогою совкової лопати добув шляхом викопування з поверхневого шару ґрунту пісок загальною вагою 5 105 кг. та завантажив його до мішків, після чого мішки завантажив до транспортного засобу.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування піску загальною вагою 5105 кг, який відповідно до переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13.01.2012), віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно, колись дізнався про перебування на берегу річки Дніпро, родовищ піску. Так, 26.04.2021 року він перебував на ділянці місцевості, яка розташована біля берегу р. Дніпро, неподалік від лівобережного мікрорайону Ломівка, та за допомогою совкової лопати добував пісок, загальною вагою 5 т. завантажуючи його до мішків.

ОСОБА_3 просив суд суворо не карати, врахувати щиросерде каяття.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Згідно до заяви від ОСОБА_5 , що надійшла 23.04.2021, останній прохає органи поліції вжити заходів до осіб, які незаконно видобувають пісок. Видобування проводиться з метою подальшого продажу піску.

Так, відповідно до протоколу огляду від 26.04.2021 у період часу з 11 години 05 хвилин до 12 години 07 хвилин, у присутності двох понятих, та самого ОСОБА_3 проведено огляд місця події на ділянці місцевості, яка знаходить на території лісосмуги уздовж автомобільного шляху територіального значення Т0404 Дніпро - Обухівка, неподалік від мікрорайону Ломівка, біля берегу річки Дніпро, в ході якого був оглянутий транспортний засіб «Renault Master» державний номерний знак НОМЕР_1 у кузові якого знаходилось 60 мішків з речовиною жовто-коричневого кольору, схожої на пісок, окрім того, був виявлений громадянин ОСОБА_3 біля якого знаходилось ще 45 мішків з речовиною жовто-коричневого кольору. Як пояснив ОСОБА_3 , у вказаних мішках знаходиться пісок, який він видобував для власних потреб, вантажив особисто. В ході огляду кожного з 105 мішків були відібрані зразки та поміщенні до спец пакету.

Згідно до акту приймання - передачі на відповідальне зберігання від 26.04.2021 року слідчим ОСОБА_6 були передані 105 поліпропіленових мішків загальною вагою 5105 кг. Директору ПП «Лакреал» - ОСОБА_7 .

У відповідності до постанови слідчого від 26.04.2021 року, в якості речових доказів визнано 105 мішків з піском загальною вагою 5105 кг., які залишено на відповідальне зберігання ПП «Лакреал», також визнано речовими доказами - зразки піску поміщенні до спец пакету «SUD3019823», та совкову лопату, які передані на зберігання до камери схову Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Так, згідно до результатів фізико-механічних досліджень пісків виконаних Центральною лабораторією КП «Південукргеологія» наданий на дослідження зразок піску може бути використаний для виготовлення ячеїстих бетонів, а також в якості піска-компонента в`яжучого для одержання щільного силікатного бетону. Для інших будівельних робіт пісок не може бути використаний.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України, як такі, що виразилися у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, та каяття обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки вій визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

5.Мотиви призначення покарання та звільнення від відбування покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, не працює, в силу ст. 89 КК УКраїни не судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді обмеження волі із встановленням відповідно до вимог ст. 75 КК України іспитового строку та із покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України, обвинуваченого який прохав суворо не карати, також суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 240 КК України. При призначенні саме даного виду покарання суд враховує предмет злочину та його розмір.

Разом із наведеним суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , без реального відбування покарання та враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, прийшов до висновку про звільнення від відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Таким чином, призначення покарання без застосування положень ст.ст. 75,76 КК України, буде досить суворим, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 та обставини саме даного кримінального провадження, буде суперечить вимогам ст.65 КК України та становити надмірний тягар для обвинуваченого.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - не обирався.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ст.ст. 961, 962 КК України.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 240 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: 105 мішків із сипучою речовиною жовто-коричневого кольору піском, загальною масою 5.105 кг, які знаходяться на зберіганні ПП «Лакреал», та зразки сипучої речовини жовто-коричневого кольору (пісок) та совкову лопату, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області - , примусово безоплатно вилучити у власність держави в порядку спеціальної конфіскації згідно ст.ст. 961, 962 КК України.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 -Почтовик

02.06.2021