Дата документу 17.05.2021 Справа № 315/380/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/380/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/957/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

розглянула 17 травня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Гуляйпільського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Під час судового засідання судом поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з тим, що судове провадження не може бути завершене до спливу попередньо продовженого строку тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зменшились.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 07 червня 2021 року включно. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що раніше встановлені ризики не відпали, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Так, повний текст ухвали оголошено за відсутності обвинуваченого. Прокурор з клопотанням про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ст.ст.172-185 КПК України не звертався. Суд самостійно прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Жодні докази, які надані прокурором суду першої інстанції, не підтверджують наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому правопорушенні. Суд в порушення вимог кримінального процесуального законодавства не перевірив законність та обґрунтованість підозри. В матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують смерть потерпілого та наявність тілесних ушкоджень у потерпілих. При продовженні запобіжного заходу суд залишив без уваги, що у ОСОБА_7 є постійне місце мешкання, де він разом зі своїми батьками та молодшою сестрою постійно проживає з народження, що вказує на наявність його соціальних зв`язків, у його сім`ї є постійне джерело доходів. Стороною захисту було надано суду ряд характеризуючих документів та довідок, які позитивно характеризують ОСОБА_7 . В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність ризиків. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Зазначила, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою, є особою молодого віку. Ризики, заявлені прокурором, не підтверджені.
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи захисника щодо необґрунтованості висунутої підозри судова колегія не приймає до уваги.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує на стадії кримінального провадження, яке перебуває на розгляді у суді першої інстанції по суті вже висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Отже, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доведеності чи недоведеності провини та доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо неможливості вирішення питання про продовження строку тримання під вартою за відсутності клопотання прокурора, судова колегія зауважує, що ч. 3 ст. 331 КПК України передбачає обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань та стадії судового розгляду, якщо судове провадження не було завершене до спливу продовженого строку.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Положеннями ст.ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, суд бере до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій. Крім того, обвинувачений не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, що додатково свідчить про його можливість переховуватись від суду.

ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих, свідків та експерта, які ще не давали покази в суді, а тому є обґрунтованим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також знайшов своє підтвердження, оскільки відсутність сталих соціальних зв`язків та постійного джерела доходу безпосередньо у обвинуваченого, а також вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, може наштовхнути обвинуваченого продовжити злочинну діяльність, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність зазначеного ризику.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Доводи захисника про ненадання стороною обвинувачення доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, у тому числі, на підтвердження факту смерті потерпілих та наявності тілесних ушкоджень у потерпілих підлягають перевірці судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки вказані питання на даній стадії провадження не відносяться до компетенції суду апеляційної інстанції.

Посилання захисника на позитивні відомості стосовно обвинуваченого, зокрема на наявність у нього постійного місця мешкання, батьків та сестри, а також наявність постійного джерела доходів в його сім`ї не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 07 червня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4