Єдиний унікальний номер справи № 755/2119/21 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2466/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Думенки Хмельницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом вказаного строку виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 02 грудня 2020 року приблизно о 10 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «DAF FT XF 105.410» р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. П.Усенка зі сторони вул. І.Сергієнка в напрямку вул. Г.Хоткевича, на яку він мав намір виїхати виконавши маневр правого повороту. В цей час по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво по ходу руху вищевказаного автомобіля переходив проїзну частину вул. Г.Хоткевича пішохід ОСОБА_9 . Під час руху ОСОБА_8 допустив порушення вимог п.1.5, підпункту «б» п.2.3, п.10.1 та п.16.2 ПДР України, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди останній ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17 год. 30 хв. помер в приміщенні КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3. Порушення вимог п.1.5, підпункту «б» п.2.3, п.10.1 та п.16.2 ПДР України водієм ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Не погоджуючись із вироком суду в частині призначеного додаткового покарання, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року, виключивши призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що при призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, судом не враховано той факт, що потерпіла ОСОБА_10 наполягала на відсутності підстав для призначення додаткового покарання, будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого не мала, а крім того прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції не наполягав на призначенні додаткового покарання у зв`язку з тим, що обвинувачений працює водієм міжнародних перевезень.
Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції не повністю врахував особу обвинуваченого, а саме те, що він ще до оголошення йому підозри про вчинення кримінального правопорушення у добровільному порядку примирився з потерпілою, відшкодував завдані збитки, допоміг у проведенні процедур поховання ОСОБА_9 , має постійне місце роботи, яка пов`язана з керуванням транспортним засобом, спільно з дружиною допомагає в утриманні особи похилого віку, при цьому дружина не працює і заробітна плата обвинуваченого є єдиним джерелом доходу їхньої сім`ї.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особо, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який одружений, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, уперше притягується до кримінальної відповідальності. З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 основного покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Водночас, з урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, а саме даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також ставлення обвинуваченого до скоєного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України, яке учасниками судового провадження не оскаржується.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами в повній мірі не врахував дані щодо особи обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, в тому числі і ті на які посилається захисник в апеляційній скарзі, і саме ці обставини дали суду підстави призначити обвинуваченому, як основне покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, так і додаткове, а також звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при призначенні додаткового покарання його підзахисному не було враховано, позицію потерпілої, яка наполягала на відсутності підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки така позиція потерпілої, є її думкою, яку суд першої інстанції врахував в сукупності з іншими обставинами.
Що стосується твердження захисника про те, що ОСОБА_8 має постійне місце роботи, яке пов`язане з керуванням транспортним засобом, що є єдиним джерелом доходу його сім`ї, то на переконання колегії суддів вони не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни вироку в частині додаткового покарання, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення пов`язаного з грубим порушенням правила безпеки дорожнього руху, що призвело до загибелі людини. Окрім того згідно фактичних даних, що містяться у вимозі управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві, ОСОБА_8 неодноразово порушував Правила дорожнього руху. Зазначені обставини на переконання колегії суддів дають достатні підстави вважати, що саме додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_8 в частині суворого дотримання ним в подальшому Правил дорожнього руху України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для зміни вироку суду.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3