КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0008056, №0009232, № 0001532 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кизил-Орда, громадянин Казахстану, не зареєстрованого, без постійного місця проживання, раніше судимий:
- вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 2 квітня 1993 року за ст. ст. 17, 81 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 1994 року за ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки;

- вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2000 року ч. 3 ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі;

- вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2003 року за ст. 185 ч. 2; 395; 70 КК України до 2 років позбавлення волі,

- вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 липня 2004 року за ст. 185 ч. 3; 289 ч. 2; 70 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі;

- вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Васильківського районного суду Київської області від 25 вересня 2006 року за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

- вироком Васильківського районного суду Київської області від 17 грудня 2007 року за ст. ст. 393 ч. 2; ст. 70 ч. 4 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

- вироком Апеляційного суду міста Києва від 2 жовтня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

- вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 19 грудня 2014 року за ст. ст. 309 ч. 1, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом частково складання покарань, призначених вироком Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року, та даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Золотоноша, Черкаської обл., громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- вироком Апеляційного суду Черкаської області від 25 червня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
- вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 21 січня 2014 року за ч. 4 ст. 187, ст. 69, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,
- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що у 2013 році, у невстановлені досудовим слідством місці, день та час, перебуваючи у Дарницькому районі м. Києва, знайшов паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 20 червня 2008 року Дрогобицьким МВ ГУМВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після цього ОСОБА_5 умисно, з метою його подальшого використання у власник цілях, у невстановлений досудовим слідством день та час, перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_3 , на першу сторінку паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_9 , вклеїв власну фотокартку, тим самим умисно підробив офіційний документ.
Крім того, ОСОБА_5 20 липня 2017 року приблизно об 11.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , умисно, з метою використання завідомо підробленого документа, а саме паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 20 червня 2008 року Дрогобицьким МВ ГУМВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який він попередньо підробив шляхом переклеювання своєї фотокартки, усвідомлюючи протиправність своїх дій, пред`явив його працівнику ВКП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 під час перевірки документів, тим самим здійснивши використання завідомо підробленого документа.
Крім того, ОСОБА_5 21 жовтня 2018 року приблизно о 19.30 год., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , умисно, з корисливих спонукань, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, діючи узгоджено та обопільно, відповідно до розподілених ролей, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом вільного доступу через відчинений балкон незаконно проник до вказаного приміщення, звідки таємно викрав чуже майно, а саме особисті речі, належні ОСОБА_11 : два мобільних телефони марки «Nokia», моделі «RM-1110», зеленого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , вартістю 558 грн.. 33 коп., з картою пам`яті «Micro SD» на 256 МВ та марки «Samsung», моделі «SM-C115», білого кольору, вартістю 1225 грн., який знаходився в чорному чохлі, ІМЕІ: НОМЕР_4 , з сім-картою «ПрАТ «ВФ Україна», гаманець з грошовими коштами в сумі 300 грн. різного номіналу, з банківською карткою № НОМЕР_5 «Райффайзен банк Аваль», яка оформлена на ім`я ОСОБА_12 , та документи: пенсійне посвідчення, картку ОСОБА_13 , яке ОСОБА_5 сховав до кишені власної куртки. При цьому ОСОБА_6 , в цей час, діючи відповідно до розподілених ролей, спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження ОСОБА_5 у разі появи сторонніх осіб. Після чого, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 з місця вчинення злочину разом з викраденим майном зникли, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 2083 грн. 33 коп.
Крім того, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 1 березня 2019 року приблизно о 03.00 год., діючи за попередньою змовою, перебуваючи на першому поверсі під`їзду № 1 за адресою: АДРЕСА_6 , умисно, з корисливих спонукань, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи узгоджено та обопільно, відповідно до розподілених ролей, використовуючи заздалегідь заготовлений інструмент, шляхом пошкодження навісного замка дверей нежитлового приміщення, незаконно проникли до вказаного приміщення, звідки таємно викрали чуже майно, а саме: дитячий велосипед «Україна», червоного кольору, вартістю 903 грн. 84 коп., який належить ОСОБА_14 ; дитячий велосипед «Rueda», рожевого кольору, вартістю 1386 грн. 00 коп. та велосипед «Kontur Challeger», зеленого кольору, вартістю 416 грн. 00 коп., які належать ОСОБА_15 . Після чого, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спільно з місця вчинення злочину разом з викраденим майном зникли, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_14 матеріального збитку на загальну суму 903 грн. 84 коп., потерпілому ОСОБА_15 - 1802 грн. 00 коп.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислюється з 7 червня 2019 року.
Зараховано в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 1 березня 2019 року по 29 квітня 2019 року та з 4 травня 2019 року по 6 травня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та термін перебування обвинуваченого в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» при розгляді вказаного кримінального провадження, а саме з 5 липня 2019 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 9 січня 2019 року.
Цим же вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат, речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити покарання ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України та змінити вирок суду в частині призначеного покарання, призначивши я за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом частково складання покарань, призначених вироком Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року, остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про те, що суд призначив ОСОБА_5 занадто суворе покарання за два епізоди ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. При цьому, на переконання апелянта, суд не повною мірою врахував, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчинених злочинах, визнав свою вину, матеріальних претензій потерпілі не заявляли та не наполягали на призначенні такого суворого покарання.
Захисник переконаний, що вирок суду в частині призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК є підставою для зміни вироку в частині пом`якшення призначеного покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду, перерахувати строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за весь час вказаної справи. Призначити мінімальне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, а саме вироком Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Обвинувачений посилається на те, що у вчинених кримінальних правопорушеннях вину визнав, під час досудового розслідування та судового розгляд надав показання, і на його особисту думку суд міг призначити мінімальний строк для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, з урахуванням того, що він став на шлях виправлення, щиро розкаявся, визнав провину.

Вирок суду щодо ОСОБА_6 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження та журналу судового засідання фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким з учасників не оспорювалися і докази відносно них відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційних скаргах, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані:
- за ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, який надає права, з метою його використання,
- за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа,
- за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами від 21 жовтня 2018 року та 1 березня 2019 року) як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та інше приміщення.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 не оспорюється в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 про суворість призначеного покарання та неврахування судом при призначенні покарання інших даних, які пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінальних проступків та тяжких злочинів, фактичні обставини справи та характер злочинних діянь, наявність декількох кваліфікуючих ознак за ч. 3 ст. 185 КК України, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся; дані про особу обвинуваченого, який характеризується виключно негативно, на спеціальних обліках не перебуває, не працює, неодружений; те, що будучи неодноразово судимим, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні корисливі злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття; обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив новий умисний злочин, маючи судимість за вчинення умисних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 393, 395 КК України.

З урахуванням встановлених даних, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому за кримінальні проступки, передбачені ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, покарання у виді обмеження волі, за злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі. При призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначив обвинуваченому покарання за вчинені кримінальні проступки та злочини у виді позбавлення волі у виді 5 років позбавлення волі, яке слід відбувати реально, і з таким висновком погоджується колегія суддів.
Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_5 вказані кримінальні правопорушення вчинив до постановлення вироку Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року, з огляду на обставини справи та особу обвинуваченого, суд призначив остаточне покарання обвинуваченому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Таким чином, всупереч доводів апеляційних скарг, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховані й ті обставини, на які посилались захисник та обвинувачений в апеляційних скаргах.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що судом першої інстанції не враховано при призначенні покарання, що потерпілі не мають претензій до обвинуваченого, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження викрадене у потерпілих майно виявлено саме працівниками поліції та передано потерпілим на відповідальне зберігання. Що ж стосується доводів, що потерпілі не наполягали на суворому покаранні, то вказані доводи не підтверджуються наявними у справі доказами.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності, роль та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, на переконання колегії суддів, обвинуваченому ОСОБА_5 призначено покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим ОСОБА_5 , так і іншими особами.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого судом першої інстанції при зарахуванні у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення правильно застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України як в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року, так і в редакції Закону України від 18 травня 2017 року.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до змін, внесених до ч. 5 ст. 72 КК України Законом України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18), щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.
Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

З урахуванням наведеного у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає зарахуванню період перебування обвинуваченого в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» при розгляді вказаного кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 358 КК України, а саме з 5 липня 2019 року, оскільки саме з цього часу ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_5 залишений в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» до розгляду вказаного кримінального провадження (ас. 165 т. 1).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зарахування періоду попереднього ув`язнення в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 1 березня 2019 року по 29 квітня 2019 року, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовано у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який вчинений після 21 червня 2017 року.

З урахуванням встановленого під час апеляційного розгляду колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 185 КК України, - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_5 , який утримується під вартою, - в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3