Справа № 522/909/21
Провадження по справі№ 1-кп/522/192/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні 0006668 від 21.12.2019р. на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів, Оріхівського району Запорізької області, українця, громадянина України, неодруженого, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20.12.2019р., об 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська 62, біля супермаркету «Обжора», де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , який вийшов із супермаркету з сумкою чорного кольору «DinorRicci» та пакетом з продуктами харчування.

В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, визначивши предметом посягання шкіряну сумку чорного кольору марки «DinorRicci» вартістю 1800 гривень, яка належить потерпілому ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 відволікся на телефонний дзвінок та залишив свою сумку на лавці без нагляду, ОСОБА_3 таємно викрав шкіряну сумку чорного кольору марки «DinorRicci», в якій знаходились особисті речі потерпілого ОСОБА_5 , а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , 1976 року народження, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 за № НОМЕР_1 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_5 , банківські картки, візитниця чорного кольору, речі особистої гігієни, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого Стан 1.1.

Таким чином, ОСОБА_3 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 1800 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 32 КК повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Частина 1 ст. 88 КК передбачає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 26.12.2018 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Іспитовий строк у засудженого за цим вироком спливав 27 грудня 2019 року.

Крім того, 21.03.2019р. ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік. Іспитовий строк у засудженого за цим вироком спливав 22 березня 2020 року.

При цьому, у судовому засіданні під час розгляд обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке було вчинене 20 грудня 2019 року, тобто у період іспитового строку за попередніми вироками, що свідчить про існування у ОСОБА_3 на момент вчинення нового злочину судимості за попередніми вироками.

Однак, згідно з долучених прокурором ухвал Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020р. та 23.07.2020р. ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком, призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 року та Миколаївським районним судом Миколаївської області від 21.03.2019 року, у зв`язку з закінченням випробувального строку. Зазначені ухвали суду набрали законної сили та не були переглянуті у встановленому законом порядку.

Отже, хоча наявність ухвал Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року та 23.07.2020 року, які набрали законної сили, про звільнення ОСОБА_3 від покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК перешкоджає застосуванню в даному випадку ст. 71 КК, однак у цілях кваліфікації злочину наявність чи відсутність кваліфікуючої ознаки повторності необхідно встановлювати, виходячи з тих обставин, які існували на час вчинення злочину, а не на час постановлення вироку чи рішення суду вищої інстанції.

Зокрема, такий підхід було застосовано Верховним Судом у справі № 520/6591/15-к, де суд касаційної інстанції ухвалив рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК, оскільки на час набрання вироком законної сили сплинув строк давності, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК, однак Верховний Суд не знайшов підстав для виключення ознаки повторності за другим епізодом, який мав місце до закінчення зазначеного строку давності.

Аналогічний висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 484/3214/17.

Враховуючи викладене, оскільки на час вчинення крадіжки ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 88, ч. 1 ст. 78, п. 1 ч. 1 ст. 89 КК мав судимість, його дії мають кваліфікуючу ознаку повторності, передбачену за ч. 2 ст. 185 КК.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого,- не встановлено.

Суд вважає, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у сукупності з позитивною характеристикою за місцем мешкання, а також те що ОСОБА_3 на обліку у психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому злочині, тобто висловив щирий жаль з приводу вчиненого злочину та осуд своєї поведінки і дають підстави суду призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді арешту, з урахуванням положень ч. 1 ст. 5 КК України, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого ОСОБА_3 , буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_3 нових злочинів.

Цивільний позов по справі,- відсутній.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.

Судові витрати,- відсутні.

Керуючись ст. ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту, строком на 3 (три) місяці.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , - скасувати, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти в залі суду.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 в термін відбування покарання, термін попереднього ув`язнення, а саме з 30.12.2020 року до 30.03.2021 року.

Речові докази:

-ДВД диск з відеозаписом,- зберігати при матеріалах кримінального провадження;

-шкіряну сумку чорного кольору марки «DinorRicci», в якій знаходились особисті речі потерпілого ОСОБА_5 , а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 1976 року народження, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 за № НОМЕР_1 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_5 , банківські картки, візитниця чорного кольору, речі особистої гігієни, - які були повернуті потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутими за належністю.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1

30.03.2021