Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001206 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Савенці Рокитнянського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2020 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів покарання за цим вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020 у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень, постановлено виконувати самостійно. В строк остаточного покарання зараховано відбуте повністю ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.

Цим же вироком задоволено цивільний позов прокурора і стягнуто з ОСОБА_8 витрати на стаціонарне лікування потерпілих на користь Комунального закладу Київської обласної ради Київська обласна клінічна лікарня в сумі 42 842 гривні 83 копійки і на користь Комунального некомерційного підприємства Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня Переяслав-Хмельницької районної ради, сільських рад Переяслав-Хмельницького району та Переяслав-Хмельницької міської ради в сумі 1 476 гривень 20 копійок.

Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_9 в інтересах законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 задоволено частко. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 100 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити і звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Обвинувачений не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості і правильність кваліфікації дій, однак вважає, що суд призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Звертає увагу, що він повністю визнав вину у вчиненні злочину, дав показання, в яких підтвердив фактичні обставини кримінального провадження, щиро розкаявся і частково відшкодував потерпілому шкоду в сумі 8 500 гривень. Як встановив суд, він не одружений, на утриманні дітей не має, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, навчається, працює, позитивно характеризується. А тому його виправлення можливе без відбування покарання, і він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого і законного представника потерпілої ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 16 липня 2019 року близько 15 години 40 хвилин ОСОБА_8 , який перебував у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем Volkswagen Passat р/н НОМЕР_1 (Литва), рухаючись по 11 км автодороги Бориспіль-Дніпро на території Бориспільського району Київської області у напрямку м. Дніпро, порушив вимоги п.п.2.3 б, 2.9 а, 12.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Порушення ОСОБА_8 вказаних вимог ПДР виразилось у тому, що він не був уважним, не урахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого не впорався з керуванням і виїхав на ліве узбіччя по напрямку руху та в кювет, де допустив зіткнення з деревами.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніо-торакальної травми: закриту черепно-мозкову травму; забійні рани лобної ділянки зліва, виличної ділянки зліва; забої, садна м`яких тканин щічної, вушної ділянок зліва, геморагічний забій головного мозку, посттравматичний субарахноїдальний крововилив, півкульні субдуральні гідроми з двох боків; забій обох легень, забійну рана лівого плечового суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Пасажир автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Вказані дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення про задоволення цивільно-правових вимог прокурора у повному обсязі та представника цивільного позивача частково, стягнувши з обвинуваченого на користь закладів охорони здоров`я витрати на стаціонарне лікування потерпілих і на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду, розмір якої відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, перевіряючи доводи обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів частково з ними погоджується.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що він вчинив тяжкий злочин з необережності, потерпілими від якого є дві неповнолітні. Також взяв до уваги особу обвинуваченого, який власної сім`ї та утриманців не має, навчається в Білоцерківському коледжі ВНЗ Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна, працює водієм у ТОВ Гарда Булат, за місцем проживання, роботи та навчання характеризується позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а обставиною, що його обтяжує вчинення злочину особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

У вироку неправильно зазначено, що обвинувачений має судимість за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020. Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень. Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, відноситься до кримінальних проступків, і штраф ОСОБА_8 сплатив 03.02.2020 в день ухвалення вироку, тобто відбув це покарання, згідно з п.21 ст.89 КК України він є таким, що не має судимості.

Водночас, суд вірно зауважив, що обвинувачений, який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, перебуваючи під впливом наркотичного засобу амфетаміну, чим створив серйозну загрозу життю і здоров`ю потерпілих, менше ніж через три місяці незаконно придбав та зберігав знову ж таки амфетамін. Вказані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без відбування покарання, а тому суд першої інстанції правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Під час апеляційного провадження обвинувачений сплатив законному представнику потерпілої ОСОБА_6 100 000 гривень на виконання вироку в частині цивільного позову, що підтверджується копією нотаріально завіреної заяви і що останній підтвердив у судовому засіданні. Наведене дає підстави додатково врахувати як обставину, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування завданого збитку.

Зважаючи на наявність ще однієї обставини, що пом`якшує покарання, враховуючи думку законного представника потерпілої, який просив дати обвинуваченому шанс і не позбавляти його волі, колегія суддів приходить до висновку про можливість пом`якшити ОСОБА_8 покарання до мінімального строку, установленого у санкції ч.2 ст.286 КК України.

Саме таке покарання буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає з огляду на те, що після вчинення кримінального правопорушення, за яке він засуджений цим вироком, обвинувачений не зробив для себе належних висновків.

Крім того, згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими у частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України, призначив йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст.70 КК України шляхом застосування принципу одночасного застосування покарань і самостійного їх виконання, зарахувавши у строк остаточного покарання відбуте повністю ОСОБА_12 покарання у виді штрафу, призначене вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020.
Між тим, згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, принципи повного чи часткового складання призначених покарань у даному випадку не можуть бути застосовані, а принцип одночасного застосування покарань і самостійного їх виконання законом не передбачений. Тому покарання, призначене вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020 належить виконувати самостійно.

Відповідно до вимог з ст.409 КПК України підставами для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставами для зміни вироку шляхом пом`якшення ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі, виключення з вироку рішення про призначення йому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст.70 КК України та ухвалення рішення про самостійне виконання покарань, призначених вказаними раніше вироками.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Пом`якшити ОСОБА_8 призначене за ч.2 ст.286 КК України покарання до 3 /трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2020 року виконувати самостійно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3