Справа № 296/2478/21
УХВАЛА
Іменем України

23 березня 2021 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 18.01.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту на всі відкриті рахунки банківської картки з номером НОМЕР_1 , відкритих у АТ «Райфайзен Банк Аваль» () юридична адреса: 01011, м. Київ вул. Лєскова, 9, із забороною власника рахунку, його представникам за дорученням, використовувати або будь-яким чином відчужувати грошові кошти, що на них містяться.

В обґрунтування прокурор зазначив, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 18.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ряд осіб, перебуваючи у місцях позбавлення волі, встановлюють та поширюють злочинний вплив серед засуджених, які відбувають покарання в ДУ "Райківська виправна колонія №73", що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Райки, вул. Центральна, 1, а також за її межами.

Так, 12.03.2021, у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочинів затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким 12.03.2021 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.15 ч.2 ст.307 КК України.

Крім того, 12.03.2021 проведено ряд санкціонованих обшуків, під час яких вилучено банківські картки, записи з номерами банківських карток/рахунків, які використовувались під час протиправної діяльності вищевказаної групи осіб.

Відповідно до інформації встановлено, що під час готування та вчинення протиправної діяльності вищезазначеної групи осіб для здійснення розрахунків за незаконне придбання та реалізацію наркотичних засобів фігуранти кримінального провадження використовували, в тому числі, наступну платіжну картку виготовлену АТ «Райфайзен Банк Аваль» з номером - НОМЕР_1 .

Таким чином, група осіб, як з числа засуджених, так і тих, які перебувають на волі, з метою незаконного збагачення, використовували вищезазначену банківську картку, з всіма відкритими рахунками, для оплати за придбання, перевезення та збут, на територію установи відбування покарань, наркотичних засобів.

Враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що інформація про конкретні суми грошових коштів на всіх відкритих рахунках банківської картки з номером НОМЕР_1 , виготовленої АТ «Райфайзен Банк Аваль» () юридична адреса : 01011, м. Київ вул. Лєскова, 9, та заборона відчужувати зазначені суми необхідні для вжиття законних та необхідних заходів щодо забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.

Прокурор у поданій заяві просив розглянути клопотання без його участі.

Зважаючи на зазначені в клопотання доводи прокурора розгляд клопотання здійснюється без виклику володільця майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності-також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (спеціальна конфіскація), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (ч. 4 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (конфіскація майна як вид покарання або захід кримінально-правового характеру щодо юридичної особи), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Виходячи з положень ч.10ст. 170 КПК України, арешт може буди накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції.

Згідно з п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В клопотанні про накладення арешту прокурор посилався на те, що інформація про конкретні суми грошових коштів на всіх відкритих рахунках банківської картки та заборона відчужувати зазначені суми необхідні для вжиття законних та необхідних заходів щодо забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.

Проте, слідчий суддя вважає заявлені аргументи безпідставними, такими, що не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Так, в клопотанні не вказано, кому із підозрюваних належить банківський рахунок, за яким закріплено банківську картку, тобто належність такого рахунку підозрюваній у справі особі у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено конфіскацію майна.

Також, в клопотанні не обґрунтована можливість арешту з метою спеціальної конфіскації, не доведено, що кошти розміщені на рахунках підлягають спеціальній конфіскації з посиланням на положення Кримінального кодексу України.

Не знайшли підтвердження аргументи прокурора про те, що дані грошові кошти набуті кримінально-протиправним шляхом, оскільки орган досудового розслідування не надав доказів, які б підтверджували походження цих коштів, їх розмір та власника.

Прокурором не надано доказів, що в даному кримінальному провадженні виносилась постанова про визнання грошових коштів, які розміщені на розрахункових рахунках відкритих у банку, речовими доказами, а відтак відсутні будь-які правові підстави вважати, що це майно є речовим доказом в цьому кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що накладення арешту на грошові кошти на розрахункових рахунках банку на даній стадії кримінального провадження, за наведених вище обставин та відсутності цивільного позову, є неспіврозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, зі змісту вимог та положень ст.98 КПК України, випливає, що розрахункові рахунки в банківських установах не можуть вважатися речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відкриття, обслуговування та закриття банківських рахунків є однією з банківських послуг, яка надається на підставі договору банківського рахунка. Таким чином кошти на банківських рахунках не являється матеріальним об`єктом та не можуть бути речовим доказом.

Також в клопотанні не обґрунтовано, що сам банківський рахунок являються майном в розумінні вимог ст. 170 КПК України, на яке можливо накласти арешт.

Слідчий суддя звертає увагу, що прокурор просить накласти арешт на рахунки, які закріплені за номером картки, без надання відомостей щодо кількості таких рахунків, виду, їх призначення, що не виключає накладення арешту на соціальні виплати або заробітну плату, в т.ч. особи, яка не має відношення до вказаного правопорушення.

За встановлених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1