Справа № 133/1916/16-к
Провадження №11-кп/801/22/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000600 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубові Махаринці Козятинського р-н Вінницької обл., зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України призначено покарання:
- за ч.1 ст.122 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки;
- за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком 5 років.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , громадянина України, раніше не судимого,
визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт строком 200 годин.

На підставі ч.1 ст.49 КК України, ст.284 КПК України ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності;

за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком 4 роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 матеріальні збитки у розмірі 1 862 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн,

в с т а н о в и в :

08.11.2014 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_9 спільно зі своїм братом ОСОБА_10 знаходилися на дамбі орендованого ним ставка на підставі договору оренди водного об`єкта № 425 від 27.03.2012 року укладеного між ОСОБА_9 в якості орендаря з одного блоку та Козятинською районною державною адміністрацією в особі ОСОБА_14 з іншого боку, який перебуває поза межах адміністративно-територіального підпорядкування Зозулинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, розташований в с. Сошанськ Козятинського району Вінницької області і має загальну площу води -19,9706 га.
В цей час, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 помітили, що у вершині вказаного ставка, на якому проводився спуск води та вилов риби, невідома особа без їхнього дозволу займається ловлею риби руками.
Помітивши це, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 підійшли до вищеописаного громадянина, яким виявився жителем с. Сошанськ Козятинського району - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У зв`язку з тим, що дозволу на ловлю риби ОСОБА_11 від орендатора ОСОБА_9 не отримував, то між ними на ґрунті раптово виник неприязних відносин виникла короткочасна сварка. В ході даної сварки ОСОБА_9 без будь-якого попередження, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та на настання негативних наслідків, виконуючи свій злочинний задум, умисно кулаком правої руки наніс один удар в область лівої частини обличчя ОСОБА_11 , від чого останній відійшов в бік. В цей час, ОСОБА_10 обійшов ОСОБА_11 ззаду та умисно завдав останньому один удар ногою в задню ліву частину голови, від чого ОСОБА_11 не втримав рівновагу та впав на землю. Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_9 продовжуючи виконувати свої злочинні дії, направленні на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись зліва від ОСОБА_11 умисно завдав останньому один удар ногою в ліву частину його тулуба, від чого ОСОБА_11 відчув різку біль в області своїх ребер зліва. Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_9 під час того, як ОСОБА_11 знаходився на землі, ще завдав останньому декілька ударів ногами та руками по різним частинам тіла з лівої сторони.
Відповідно до висновку експерта № 222 від 10.12.2014 року у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді перелому 10 ребра зліва, яке за ознакою тривалого розладу здоров`я (понад 21 добу) є тілесним ушкодженнями середнього ступеня тяжкості. Отримання вказаного перелому при падінні з положення стоячи та ударів задньою поверхнею грудної клітки об тверду поверхню (без виступаючих предметів) виключається.
Відповідно до висновку експерта № 205 від 10.11.2014 року у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій виличній ділянці, на задній поверхні грудної клітки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_10 продовжуючи виконувати свої злочинні дії, направленні на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись з права від ОСОБА_11 , який в той час знаходився на землі, умисно завдав останньому ще декілька ударів ногами та руками по тулубу, руках та голові, від чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на правій очній ділянці, обох руках, на передній поверхні грудної клітки, садна на правій руці, гематоми в лівій завушній ділянці.
Відповідно до висновку експерта № 205 від 10.11.2014 року у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на правій очній ділянці, обох руках, на передній поверхні грудної клітки, садна на правій руці, гематоми в лівій завушній ділянці які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім цього, ОСОБА_9 , спільно зі своїм братом ОСОБА_10 , після побиття ОСОБА_11 , вирішили відкрито заволодіти належними останньому речами. Після чого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 маючи єдиний умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою, переслідуючи особисті корисливі мотиви з метою особистого збагачення, наказали ОСОБА_11 , який в той час через завданий йому фізичний біль не чинив жодного опору та лежав на землі, зняти з себе риболовний костюм темно-зеленого кольору вартість якого відповідно до довідки вартості становить - 400 грн., та брезентову сумку із рибою вартістю - 75 грн. В свою чергу, ОСОБА_11 виконуючи усні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою уникнення подальшого побиття, зняв з себе риболовний костюм, який в подальшому забрав ОСОБА_9 та брезентову сумку, яку в подальшому забрав ОСОБА_10 та разом з викраденим з місця скоєння злочину зникли.
Своїми спільними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 була заподіяна шкода на суму 475 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції та звільнити його від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.122 КК України на підставі ч.2 Закону України «Про амністію у 2016 році»; за ч.2 ст.186 КК України провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного злочину; зменшити суму відшкодування моральної шкоди на Ѕ до 15 000 гривень, які він готовий сплатити невідкладно, мотивуючи свої вимоги тим, що він не заперечує, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження, просить взяти до уваги його неврівноваженість, яка почала проявлятись в нього внаслідок участі в зоні АТО.
Разом з тим, обвинувачений заперечує той факт, що він разом із братом відкрито заволоділи належними потерпілому речами, оскільки рибацький костюм із останнього він зняв лише тому, щоб він не ходив в ньому по ставку, (даний костюм він закинув в ставок де він перебуває і до цього часу) а торбу (яка на його думку нічого не варта, викинув біля греблі) з рибою, забрав для того щоб її випустити.
Крім того, суд першої інстанції не застосував до нього ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він брав безпосередню участь в АТО (що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 №5058 від 07.06.2016 року та має статус учасника бойових дій.
В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, мотивуючи свої вимоги тим, що він 08.11.2014 року у вилові риби участі не приймає і в той день на ставку він не був, потерпілого ОСОБА_11 він взагалі не знає і в конфлікт з ним не вступав, та про даний конфлікт він дізнався через деякий час від працівників міліції.
Суд першої інстанції не взяв до уваги те, його покази, щодо безпідставності його обвинувачення, та не взяв до уваги покази його брата ОСОБА_9 , який пояснив суду, що він наздоганяв та конфліктував з ОСОБА_11 , сам, що його з ним не було.
Також суд проігнорував покази свідка ОСОБА_15 , (який є його товаришем, і суд до його показів відноситься критично) який пояснив, що 08.11.2014 року, що обвинувачений ОСОБА_10 пробув у нього в дома до 15:00 год. та о 20:00 год. вони з ним знову ж зустрілися та разом пішли на дискотеку де були до пізнього вечора.
Суд взяв до уваги покази свідка ОСОБА_16 , який являється сусідом потерпілого ОСОБА_11 , та поклав в основу оскаржуваного вироку покази потерпілого ОСОБА_11 , який протягом півроку не міг визначитися хто його побив та що у нього забрали, та який не згадував про брезентову сумку; до речі в довідці Козятинського ринку «Хлібодар», яка підтверджує вартість даної сумки, відсутня інформація, щодо її видачі та вхідний номер, а тому даний доказ є недійсним.
Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності; за ч.2 ст.186 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років. ОСОБА_10 за ч.1 ст.125 КК України призначити покарання у виді громадських робіт строком 200 годин. На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності; за ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_10 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на його користь моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалений з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених та неправильного вирішення цивільного позову.
Суд першої інстанції при застосуванні до обвинувачених інституту звільнення від відбування покарання (ст.75 КК України) не врахував, те, що останні вину у інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнали та заперечували фактичні обставини кримінального провадження, не відшкодували потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України суд першої інстанції не врахував, що з часу вчинення злочину минули строки давності, визначені п.3 ч.1 ст.49 КК України.
Крім того, судом першої інстанції звільнено ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави за відсутності згоди останнього та без одночасного ухвалення рішення про закриття в цій частині кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції помилково застосував ст.1177 ЦК України; також суд не навів у оскаржуваному вироці вмотивованих підстав для часткового задоволення позовної вимоги потерпілого про стягнення із обвинувачених солідарно завданої йому моральної шкоди.
Прокурор,який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеня тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. За ч.2 ст.186 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років; ОСОБА_10 призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт строком 200 годин. На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити від відбування покарання за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. За ч.2 ст.186 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки.
Призначаючи покарання обвинуваченим суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, позицію потерпілого щодо призначення міри покарання з позбавлення волі; обвинувачені ні під час досудового розслідування ні в судовому засіданні не розкаялися, винними себе у вчиненні кримінальних правопорушень не визнали, заподіяну матеріальну та моральну шкоду не відшкодували.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку звільнив ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності на підставі ч.1 ст.49 КК України, а не у зв`язку із звільненням особи від покарання із закінченням строків давності (ч.5 ст.74 КК України).
Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, суд першої інстанції не застосував вимоги ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, оскільки з часу вчинення (08.11.2014 року) даного кримінального правопорушення минуло п`ять років.
Заслухавши обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх захисників, які підтримали апеляційні скарги обвинувачених та заперечили проти апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та прокурора; прокурора, який підтримав апеляційні скарги державного обвинувача та представника потерпілого та заперечив проти апеляційних скарг обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , прокурора слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_9 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України за які вони засуджені, при обставинах, викладених у вироку правильні та ґрунтуються на досліджених у суді доказах, які узгоджуються між собою та підтверджують винуватість останніх у інкримінованих злочинах.

Так, вина ОСОБА_9 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України підтверджується:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.11.2014 із якого вбачається, що за заявою потерпілого ОСОБА_11 було внесено відомості в ЄРДР про те, що 08.11.2014 року близько 16 год в с.Сошанськ Козятинського району Вінницької області поряд з ставком ОСОБА_9 та невідомий чоловік спричинили йому тілесні ушкодження. (т.2 а.с.24);
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.07.2015 із якого вбачається, що за заявою потерпілого ОСОБА_11 було внесено відомості в ЄРДР про те, що 08.11.2014 року в с.Сошанськ Козятинського району Вінницької області на березі ставка невідома особа заволоділа його рибальським костюмом (т.2 а.с.25);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.11.2014 (т.2 а.с.57);
- показами потерпілого ОСОБА_11 , в листопаді 2014 року він приїхав до матері в с. Сошанськ Козятинського району. Біля 16:00 год він вдягнув рибацький костюм та пішов на ставок зловити риби. Вода у ставку була спущена. Він зайшов в ставок, в болоті зловив руками 30 карасів. Коли він ловив рибу, то чув крики, але до кого і що кричали не знає. Коли вийшов з болота та направився йти до дому, назустріч йому йшли ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ОСОБА_17 вдарив його кулаком в обличчя з лівої сторони, а ОСОБА_18 вдарив ногою в голову. Він не втримався та впав, вони били його ногами, він почув різкий біль. ОСОБА_17 сказав зняти рибацький костюм. Він його зняв та останній забрав костюма, а ОСОБА_18 забрав брезентову торбину з рибою та пішли. Ввечері він поїхав в лікарню в м. Козятин. В лікарні у нього виявили перелом ребра. Рибацький костюм був темно-зеленого кольору, чоботи світліші. Була брезентова торба, в яку він кидав рибу. Рибацький костюм він придбав в магазині на базарі в м.Козятині;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання де на фотознімках потерпілий ОСОБА_11 впізнав осіб, які заподіяли йому тілесні ушкодження зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.2 а.с.71-80);
- висновком експерта №205 від 10.11.2014 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій виличній ділянці, на передній та задній поверхні грудної клітки зліва, садна на правій руці, гематому в лівій завушній ділянці, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та виникли від дії тупих, твердих предметів, можливо 08.11.2014 (т.2 а.с.60);
- висновком експерта №222 від 10.12.2014 року у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді перелому 10 ребра зліва, яке за ознакою тривалого розладу здоров`я (понад 21 добу) є тілесним ушкодженнями середнього ступеня тяжкості. Отримання вказаного перелому при падінні з положення стоячи та ударів задньою поверхнею грудної клітки об тверду поверхню (без виступаючих предметів) виключається (т.2 а.с.62-63);
- показами свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що дані події відбувались близько чотирьох років тому. Десь в листопаді місяці він допомагав на ставку в с.Сошанськ, що перебуває у оренді у ОСОБА_9 ловити рибу. В той день вони тягали волока і він допомагав перебирати рибу. Побачили, що на ставку метрів сімсот від них, в болоті, хтось ловить рибу. Хто це був, йому не було видно. Хлопці почали свистіти та гукати. Потім туди пішов ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , через пів години вони повернулись, у них у руках був рибацький костюм, та брезентова торбина з рибою. Вони поклали все це на березі ставка;
- показами свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що він проживає в с.Сошанськ Козятинського району, город його тягнеться до ставка. В листопаді місяці 2014 року він був біля хати та почув крики, пішов на город щоб подивитися. На іншому березі біля ставка він побачив 3 чоловіки, які махали руками та ногами, билися, що були за чоловіки він не знає. До ставка метрів 30, ширина ставка метрів 80. Він бачив, як один чоловік лежав на землі, а двоє його били. Після цього один чоловік сів, та став знімати з себе щось, можливо рибацький костюм. Потім двоє чоловіків, що стояли пішли, в одного в руках була торба з рибою, а другий щось поволік, якийсь предмет зеленого кольору;
- показами свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що він допомагав ОСОБА_9 ловити рибу. Брати Поліщуки були на ставку, допомагали ловити рибу. В вершині ставка хтось ловив рибу, йому говорив ОСОБА_21 , що хтось із рибаків принесли рибацький костюм та торбу з рибою, та поклали на греблі;
- показами свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що в листопаді 2014 року допомагав ловити рибу ОСОБА_9 , побачив, що на ставку у вершині, хтось руками ловить рибу. Хлопці почали гукати тому чоловікові, щоб він припинив ловити рибу. Коли той продовжував ловити рибу, то ОСОБА_17 та ОСОБА_22 пішли попід дамбу та через пів годин повернулися та принесли рибацький костюм темно-зеленого кольору та торбу з рибою, яких поклали на березі ставка на тюки з соломою.
Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні ними інкримінованих їм злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , що він 08.11.2014 року у вилові риби участі не приймав і в той день на ставку він не був спростовується показами потерпілого ОСОБА_11 , свідками ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 .
Суд апеляційної інстанції відноситься до доводів обвинуваченого ОСОБА_10 що 08.11.2014 року він перебував у ОСОБА_15 в дома до 15:00 годин критично, оскільки останні перебувають у дружних стосунках, крім того даний факт спростовується показами інших свідків, зокрема ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 .
В матеріалах кримінального провадження міститься довідка директора ринку «Хлібодар» в м. Козятині, згідно якої вартість брезентової сумки станом на 08.11.2014 року становить 75 грн (т.2 а.с.81-82), даний доказ суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим та мотивованим, а доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо відсутності в ній інформації щодо її видачі та вхідного номеру безпідставними.
Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_9 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі за видом та мірою у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та узгоджується із роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_9 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України врахував, що останні раніше не судимі, позитивно характеризуються по місцю проживання, у ОСОБА_9 є на утриманні двоє неповнолітніх дітей, та останній являється учасником бойових дій, з часу скоєння кримінальних правопорушень та до теперішнього часу останні до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалися, також суд враховує і поведінку потерпілого, який без дозволу проводив вилов риби на орендованому ставку обвинуваченого ОСОБА_9 , враховуючи вище наведенні обставини в сукупності колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо виду та міри призначеного покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , обґрунтованість звільнення останніх від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, та вважає доводи потерпілого та прокурора про м`якість призначеного покарання останнім безпідставним.
Відповідно до ч.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» вбачається, що звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.ч.2-4 ст.ст.408, 410, ч.ч.2-4 ст.411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебували безпосередньо в районах антитерористичної операції у період проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні « та ст.9 цього закону).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України, які він вчинив 08.11.2014 року, однак статус учасника бойових дій він отримав пізніше, що підтверджується відповідною довідкою (т.2 а.с.182), а тому у задоволенні клопотання останнього про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» слід відмовити.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.
Звільнення особи від покарання у зв`язку із закінчення строків давності (ч.5 ст.74 КК України) може бути застосована лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України). Так, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутності події або складу злочину, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання.
Разом з тим, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного вироку звільнив ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.1 ст.49 КК України, а не у зв`язку із звільненням особи від покарання із закінченням строків давності (ч.5 ст.74 КК України), чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, таке звільнення є обов`язковим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.
Вищевказаних вимог суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 не дотримався.
Відповідно до ч.3 ст.12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Санкція ч.1 ст.122 КК України передбачає покарання виправні роботи на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.
ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, який вчинено ним 08.11.2014 року, тобто на даний час минуло п`ять років з часу вчинення даного кримінального правопорушення, а тому останнього слід звільнити від відбування покарання на підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № від 31.03.1995 із змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка його заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову.
Враховуючи моральні страждання, яких зазнав потерпілий ОСОБА_11 внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченими ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди обвинуваченими солідарно 30000 грн на користь потерпілого, та вважає безпідставними доводи апеляційних скарг щодо зменшення чи збільшення суми стягнення моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2020 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.

На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:
- періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст.125 КК України покарання у вигляді громадських робіт строком 200 годин.
На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком 4 роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:
- періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4