КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000482стосовно,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року,
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік та на підставі ст. 76 КК України покладено на останнього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 28жовтня 2020 рокуприблизно о 18.45 год. ОСОБА_6 перебуваючи неподалік будівельного майданчика, який розташований поблизу ст. м. «Житомирська» КП «Київський Метрополітен» в м. Києві, більш точного місця знаходження не встановлено, побачив кущі дикоростучої рослини коноплі, які привернули його увагу. В цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, для особистого вживання, без мети збуту.
Діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 зірвав частини дикоростучої рослини коноплі, які надалі загорнув у паперовий згорток, тим самим незаконно придбав зазначений наркотичний засіб.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 вказаний паперовий згорток, з вмістом частин дикоростучої рослини коноплі - канабісу, помістив до центрального відділення своєї сумки чорного кольору, яка була при ньому, чим розпочав незаконно зберігати наркотичний засіб - канабіс, для особистого вживання без мети збуту.
В подальшому, ОСОБА_6 незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб - канабіс, переніс його до станції метро «Житомирська» КП «Київський метрополітен» м. Києва, де того ж дня о 19.10 год., у вестибюлі вказаної станції метро, був зупинений працівником поліції, та на запитання щодо наявності предметів та речей, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у центральному відділенні його сумки чорного кольору, яку він тримає при собі, знаходиться наркотичний засіб - канабіс. Після того, у присутності двох понятих чоловічої статі, ОСОБА_6 ,добровільно надав, з метою вилучення, із центрального відділення своєї сумки чорного кольору, яка була при ньому, паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою 6,44 г.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року скасувати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 дійшов правильного висновку про доведеність винуватості останнього у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і він повинен нести відповідальність за вчинене, однак суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання.
Крім того, апелянт зазначає, що оскільки його підзахисний ОСОБА_6 20 січня 2021 року звернувся до ТОВ «Медичний Центр» «Клініка імені ОСОБА_8 » та розпочав курс добровільного лікування від наркоманії, він, під час отримання обвинувального акту, надав дізнавачу клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, щоб останній долучив вказане клопотання до матеріалів справи для направлення до суду. Проте, з незрозумілих ОСОБА_6 причин, вказане клопотання до суду не надійшло, і суд першої інстанції розглянув справу в спрощеному порядку, без виклику сторін.
Враховуючи, що станом на 02 лютого 2021 року ОСОБА_6 завершив курс добровільного лікування від наркоманії, який тривав в період час у з 20 січня 2021 року по 02 лютого 2021 року, апелянт, з посиланням на положення ч. 4 ст. 309 КК України, вважає, що ОСОБА_6 , який добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України, а тому, за наслідками апеляційного розгляду просить скасувати вирок, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу без участі останніх.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження №0000482 та доводи на обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 25.01.2021 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000482 разом з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

До вказаного клопотання прокурора долучена письмова заява обвинуваченого ОСОБА_6 від 19.01.2021 року, яка була складена у присутності захисника про повне визнання своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КПК України та згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. При цьому ОСОБА_6 роз`яснено, що у разі надання ним згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. 381, 382 КПК України розглянув обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України у спрощеному провадженні та 27.01.2021 року ухвалив обвинувальній вирок, яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального проступку та призначив покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді одного року обмеження волі, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Перевіривши викладені у поданій апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для скасування вироку, звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України та закриття стосовно нього кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги, з огляду на таке.

Так, в абзаці четвертому п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 року « Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Як вбачається з довідки № 270 від 02.02.2021 року, яка долучена до апеляційної скарги на підтвердження викладених в ній доводів, щодо наявності підстав для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України, так як ОСОБА_6 добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії, останній дійсно знаходився на лікуванні у медичному центрі ТОВ "Клініка імені ОСОБА_8 " з 20.01.2021 року по 02.02.2021 року з діагнозом "Наркоманія: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів, епізодичне вживання", до якого самостійно звернувся 20.01.2021 року (а.с.74).

Вирішуючи питання щодо добровільності звернення ОСОБА_6 до лікувального закладу з метою лікування від наркоманії, колегія суддів відмічає, що згідно наявної в матеріалах кримінального провадження довідки № 440726 від 15.01.2021 року, виданої Київською міською наркологічною клінічною лікарнею "Соціотерапія" (а.с.55), громадянин ОСОБА_6 , 1987 року народження за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-дінамічним наглядом не перебуває, а інші докази на підтвердження наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 наркотичної залежності на час його звернення до медичного центру ТОВ "Клініка імені Гальченко В.В." 20.01.2021 року за лікуванням від наркоманії в матеріалах провадження відсутні і стороною захисту не надані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_6 до лікувального закладу після виявлення правоохоронними органами факту незаконного придбання та зберігання ним наркотичного засобу без мети збуту та направлення обвинувального акту до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, відбулось не з метою вилікуватися від наркоманії, а з метою у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок, що унеможливлює застосування стосовно нього вимог, передбачених ч. 4 ст. 309 КК України.

Апеляційні твердження сторони захисту про те, що в день отримання обвинувального акта та підписання заяви щодо розгляду справи у спрощеному провадженні, ОСОБА_6 надав дізнавачу для приєднання до матеріалів справи та направлення до суду клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, так як він добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таке клопотання в матеріалах кримінального провадження відсутнє, а інших доказів на підтвердження цієї обставини сторона захисту не надала.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку ст. 309 ч. 4 КК України надійшло безпосередньо до Святошинського районного суду м. Києва 29.09.2021 року, тобто вже після розгляду кримінального провадження та ухвалення судом вироку 27.01.2021 року ( а.с.64-65).

Доводи апеляційної скарги захисника щодо призначення ОСОБА_6 , який є безробітною та малозабезпеченою особою, занадто суворого покарання, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, дані про його особу, який на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину, його щире каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, які обтяжують покарання, дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, а саме у виді обмеження волі строком на 1 рік та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обв`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, призначене покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для скасування вироку та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_7 , не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000482 стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3