04.06.2021 Справа № 756/8658/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/8658/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.06.2021 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001131 від 18.05.2021 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно), раніше несудимого,
в с т а н о в и в:
До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З клопотання слідує, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001131 від 18.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Як зазначає слідчий, досудовим розслідуванням встановлено, що 18.05.2021 близько 16:30 ОСОБА_4 , перебуваючи на балконі кімнати АДРЕСА_3 , помітив на вулиці Капітана О.О., який агресивно спілкувався з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння у публічному місці, після чого у ОСОБА_4 виник словесний конфлікт з ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у результаті якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Надалі, реалізуючи вказаний умилел, ОСОБА_4 вийшов на вулицю та побачив ОСОБА_8 біля продуктового магазину по вул. Північній, 2д у м. Києві. Наблизившись до нього, в той же час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 кулаком правої руки завдав удару в голову ОСОБА_8 , від чого той впав на бетонну поверхню пішохідної доріжки, отримавши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, а саме: забій головного мозку, гостра субдуральна гематома над правою гемісферою головного мозку, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа в області середньої черепної ямки з правої сторони, отолікворея праворуч, які спричинили смерть ОСОБА_8 у приміщенні КНП «КМКЛ ШМД» 19.05.2021 о 21:10 .

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає достатніми підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що підозрюваний, усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення відповідальності. Про обґрунтованість даного ризику, на думку слідчого, свідчить те, що після вчинення злочину ОСОБА_4 з місця події зник, за місцем реєстрації та проживання не з`являється, до органів поліції з явкою з повинною не прибув;

- ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні. Вказаний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що підозрюваний знає їх анкетні дані та місце проживання, оскільки стороні захисту вручені копії протоколів допитів вказаних осіб, а тому він шляхом вмовляння, підкупу або погроз може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Окрім цього, в рамках кримінального провадження призначено судово-медичну експертизу відносно померлого ОСОБА_8 , і ОСОБА_4 , використовуючи свої зв`язки та особисто, може намагатися незаконно впливати на експертів КМКБ СМЕ.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, так як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник проти задоволення клопотання заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Обґрунтовуючи свою позицію, захисник послалась на те, що підозра у кримінальному провадженні є необґрунтованою, оскільки орган досудового розслідування порушив процесуальний порядок повідомлення про підозру її підзахисному. На думку захисника, ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Крім того, вважала, що ризики, заявлені стороною обвинувачення, жодним чином не обґрунтовані та не містять доказів їх існування.

Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

27.05.2021 щодо ОСОБА_4 складено письмове повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке внаслідок невстановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , відповідно до положень статей 111, 135, 278 КПК України було скеровано 27.05.2021 поштовим зв`язком за місцем реєстрації ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 ).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції ЄСПЛ, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 , термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому, відповідно до рішень ЄСПЛ, зокрема, у справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988 та «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 23.10.1994, факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», не повинні бути такого самого рівня, як факти, на яких має ґрунтуватись обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя, вважає, що докази, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, долучено до матеріалів клопотання, зокрема:

- протокол огляду місця події від 17.05.2021 за адресою: АДРЕСА_4 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 18.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 18.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 18.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 18.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 18.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 18.05.2021;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_14 від 20.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 18.05.2021;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_7 від 20.05.2021;

- протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 від 22.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 18.05.2021;

- протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_16 від 18.05.2021;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_16 від 20.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 20.05.2021;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_17 від 20.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 20.05.2021;

- протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 19.05.2021;

- протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 від 19.05.2021;

- протокол огляду місця події від 17.05.2021, за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3;

- медична довідка з КНП «КМКЛ ШМД» від 17.05.2021;

- інші матеріали в їх сукупності.

З огляду на викладене, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах та з того, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Разом з тим, відповідно до положень частини третьої ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: «… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справах «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 , «Худоєров проти Російської Федерації» від 08.11.2005).

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007, «Харченко проти України» від 10.01.2011).

Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

В той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у своєму клопотання, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.

Так, сторона обвинувачення зазначає про те, що підозрюваний, усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Про обґрунтованість даного ризику, на думку органу досудового розслідування, свідчить те, що після вчинення злочину ОСОБА_4 з місця події зник, за місцем реєстрації та проживання не з`являвся, до органів поліції з явкою з повинною не прибув, що, згідно твердження сторони обвинувачення, повністю підтверджує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.

Так, у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 03.10.2006 ЄСПЛ зазначив, що основна мета ст. 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

При оцінці позбавлення свободи будь-кого Суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними (рішення у справах «Боцано проти Франції» від 18.12.1986, «Ходорковський проти Росії» від 31.05.2011).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.10.2013 у справі «Таран проти України» зазначив, що п. 1 ст. 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства, він також має бути необхідним за конкретних обставин (аналогічна позиція висвітлена в рішеннях у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007). Один із встановлених практикою Суду загальних принципів полягає у тому, що тримання під вартою вважатиметься «свавільним» в разі, коли, незважаючи на дотримання букви національного закону, має місце недобросовісність або введення в оману органами влади або коли органи влади нехтують спробами правильного застосування відповідного законодавства (рішення у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04.06.2015).

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (рішення у справах «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005, «Бекчєв проти Молдови» від 04.10.2005, «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991, «Строган проти України» від 06.10.2016, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Тодоров проти України» від 12.01.2012).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі №14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічні висновки ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справах «Вренчев проти Сербії» від 23.09.2008, «Іловецький проти Польщі» від 04.10.2001, та «Смірнова проти Російської Федерації» від 24.07.2003. Ці та інші обставини повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин особи, які виправдовують його тримання під вартою (рішення у справі «Алексанян проти Російської Федерації» від 22.12.2008), мати конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Клішин проти України» від 20.06.2012).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000). При цьому відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця проживання не є доказом того, що особа зникне (рішення у справах «Пшевечерський проти Російської Федерації» від 24.05.2003, «Сулаоя проти Естонії» від 15.02.2005). Не може бути доказом можливої втечі особи і наявність кількох місць проживання (рішення у справі «Олександр Макаров проти Російської Федерації» від 12.03.2009).

Оцінюючи заявлений стороною обвинувачення ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, відмічає, що встановлені в ході судового розгляду обставини не дають підстав однозначно стверджувати, що вказаний ризик має настільки високий ступінь ймовірності, який слугував би підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_4 , одразу після отримання засобами поштового зв`язку письмового повідомлення про підозру, самостійно з`явився до органу досудового розслідування, а також прибув за першою вимогою до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо нього.

В той же час стороною обвинувачення не надано доказів того, що останнім вчинялись дії направлені на переховування від органу досудового розслідування, з огляду на що, доводи сторони обвинувачення з приводу існування такого ризику, з урахуванням встановлених обставин, є формальними та сумнівними, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ступінь ймовірності його настання, який слугував би підставою для застосування до ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу.

Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність, ризику ймовірного впливу свідків та потерпілу в кримінальному провадженні.

Із вказаним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію кримінального провадження такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваного можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

Крім того, твердження сторони обвинувачення про ймовірність вчинення підозрюваним тиску на потерпілу в кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки відповідно до змісту клопотання та долучених до нього матеріалів, слідчому судді, на момент розгляду клопотання, не надано доказів на підтвердження залучення до кримінального провадження будь-якої особи у якості потерпілого, з огляду на це твердження про можливу ймовірність вчинення тиску на потерпілу є безпідставним.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до його застосування.

Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , суворість можливого покарання, дані про особу останнього (вік, наявність постійного місця проживання, офіційного місця роботи, позитивні характеристики, а також те, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, що у своїй сукупності свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків), зважаючи на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на те, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обгрунтованих підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0001131, а саме до 25.07.2021 включно, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що такий вид запобіжного заходу буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження.

Доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, статтями 132, 176-178, 181-186, 193-196, 205, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0001131 від 18.05.2021, а саме до 25 липня 2021 року включно, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження, до процесуальних керівників, які здійснюють процесуальне керівництво, а також до слідчого судді, суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , в усіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про тримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під цілодобовим домашнім арештом передати для виконання Солом`янському УП ГУНП у м. Києві.

Солом`янському УП ГУНП у м. Києві негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

У разі невиконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1