КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
прокурорів - ОСОБА_4
- ОСОБА_5
представника підсудного - ОСОБА_6
захисників - ОСОБА_7
- ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва 18 лютого 2008 року,
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2008 року
ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_12 визнаний винуватим в тому, що у березні місяці 2007 року він позичив у ОСОБА_13 1000 гривень. Пізніше,у березні місяці 2007 року між підсудним та ОСОБА_13 відбувся конфлікт, в результаті якого ОСОБА_13 наніс підсудному ОСОБА_12 один удар в ніс. ОСОБА_12 , вважаючи, що незаконними діями ОСОБА_13 спричинено йому моральну шкоду, відмовився повертати зазначений борг в сумі 1000 гривень, про що повідомив ОСОБА_13
7 квітня 2007 року приблизно о 19 годині ОСОБА_12 перебував у салоні свого автомобіля «Субару Легасі» державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований поблизу будинку № 9 по вул. Тарасівській в м. Києві. В цей же час до нього у салон автомобіля на місце пасажира сів ОСОБА_13 , який в категоричній формі вимагав повернути грошові кошти в сумі 1000 гривень. Співрозмовники вели бесіду на підвищених тонах і результатом була відмова ОСОБА_12 у задоволенні вимог ОСОБА_13 . Як наслідок, останній ліктем лівої руки наніс підсудному ОСОБА_12 один удар в груди і висловив вимогу вийти із салону автомобіля на вулицю для продовження розмови.
Підсудний ОСОБА_12 , розуміючи, що дії ОСОБА_13 з приводу примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, є незаконними, розуміючи, що ОСОБА_13 вимагає від нього вийти з автомобіля для продовження злочинних дій, спрямованих на отримання бажаного результату по примушуванню до повернення боргу, та має перевагу у фізичній силі, він для самозахисту, виходячи із салону свого автомобіля, взяв кухонний ніж, який лежав там з часу пікніка. При цьому підсудний ОСОБА_12 усвідомлював, що ОСОБА_13 не має будь-якої зброї чи спеціально пристосованих знарядь для нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень або смерті. ОСОБА_13 також не висловлював про це погрозу.
З метою захисту та намагаючись не підпустити до себе ОСОБА_13 , ОСОБА_12 тримав ніж у правій руці, демонстративно ним розмахуючи. Натомість ОСОБА_13 дана обставина не зупинила, і він продовжив рух у бік ОСОБА_12 з погрозами на адресу останнього, висловлюючи явний намір продовжити його побиття. При цьому вхопив підсудного за одяг. Будучи вже притиснутим до автомобіля тілом ОСОБА_13 , проте, розуміючи, що характер небезпеки з боку ОСОБА_13 явно перевищуватиме межі захисту, ОСОБА_12 , не маючи наміру позбавляти життя, наніс один удар ножем по тілу ОСОБА_13 в область поясниці з лівої сторони тулуба.
Після удару ножем ОСОБА_13 став присідати, а ОСОБА_12 сів до свого автомобіля та поїхав з місця скоєння злочину. В результаті злочинних дій ОСОБА_12 умисно заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в поперековій області ліворуч: раньовий канал, що відходить від неї, з ушкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини поперекової області ліворуч; лівого поперекового м`яза, зачеревної клітковини лівого сечоводу, черевного відділу аорти, пристінкової очеревини, низхідного відділу товстої кишки, брижі і петель тонкої кишки в декількох місцях, великого сальника, пристінкової очеревини прямих м`язів живота і підшкірно-жирової клітковини передньої черевної стінки, які мають ознаки тяжкого тілесного, як небезпечні для життя, та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 . Смерть ОСОБА_13 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_12 ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляція вноситься у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.
Так, прокурор зазначає про те, що судом помилково зроблений висновок про перебування ОСОБА_12 в стані необхідної оборони. Судом встановлено, що ОСОБА_12 було відомо, що ОСОБА_13 не мав при собі зброї чи спеціально пристосованих знарядь для нанесення тілесних ушкоджень та не висловлював погроз щодо заподіяння здоров`ю ОСОБА_12 будь-якої шкоди. Натомість, ОСОБА_12 , маючи реальну можливість будь-яким чином уникнути конфлікту з ОСОБА_13 , усвідомлюючи реальні наслідки застосування ножа, бере його в руки, виходить з машини назустріч неозброєному ОСОБА_13 та починає розмахувати ножем. ОСОБА_13 став заспокоювати ОСОБА_12 . Але, незважаючи на це, ОСОБА_12 , маючи неприязнь до ОСОБА_13 , яка виникла раптово на ґрунті неприязних стосунків, продовжуючи утримувати в правій руці ніж, наніс даним ножем останньому один удар в поясну область зліва.
Таким чином, як зазначає прокурор, неправомірні дії ОСОБА_13 розпочались та закінчились в автомобілі ОСОБА_12 . Під час перебування на вулиці ОСОБА_13 загроз на адресу ОСОБА_12 не висловлював. Крім того, з показань ОСОБА_12 в судовому засіданні та висновку судово-медичної експертизи встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були однакового зросту та комплекції, а тому підстави стверджувати, що ОСОБА_13 мав перевагу у фізичній силі перед ОСОБА_12 , який до того ж професійно займався спортом, на переконання прокурора, відсутні. З викладеного, на думку апелянта, вбачається, що ОСОБА_12 не перебував у стані необхідної оборони, а тому і не міг перевищити її межі.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи потягло за собою, на думку прокурора, неправильне застосування кримінального закону, тобто, застосування кримінального закону, який не підлягав застосуванню, та незастосування кримінального закону, який підлягав застосуванню, а саме кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ст.124 КК України, а не за ч.2 ст.121 КК України, що, у свою чергу, потягло за собою призначення ОСОБА_12 занадто м`якої міри покарання. Злочин, вчинений ОСОБА_12 , характеризується надзвичайною суспільною небезпечністю, оскільки наслідки його непоправні, а тому вимагає відповідного покарання. Характеризуючи дані, встановлені щодо ОСОБА_12 , не дозволяють суду зробити обґрунтоване припущення, що призначене йому покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення засудженим нових злочинів. Обставини вчинення цього злочину, а саме те, що ОСОБА_12 повертається на місце скоєння злочину, забирає знаряддя злочину та залишає місце події, а також пораненого ОСОБА_13 , не намагаючись, навіть, встановити його стан здоров`я та надати допомогу, те, що з метою уникнути відповідальності він потім замітав сліди, вимив ніж та вичистив салон авто, крім цього, упродовж як досудового, так і судового слідства, ОСОБА_12 давав непослідовні, суперечливі показання, навіть щодо одних і тих же обставин, що свідчить про високу суспільну небезпеку засудженого для суспільства. Пом`якшуючих покарання ОСОБА_12 обставин не встановлено. Крім того, прокурор вважає, що не враховано судом відношення ОСОБА_12 до скоєного, який, не дивлячись на наявність беззаперечних доказів його вини, своєї вини у смерті ОСОБА_13 не визнав та нав`язував суду свою версію подій, а тому, на думку прокурора, покарання, призначене ОСОБА_12 , не відповідає вимогам закону, ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

В апеляції представник потерпілої ОСОБА_14 просив скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України, призначити максимальне покарання у межах санкції даної статті.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, дії засудженого неправильно кваліфіковані за ст. 124 КК України, оскільки даних, які свідчили б про вчинення ОСОБА_13 суспільно-небезпечного діяння щодо засудженого, у зв`язку з чим останній перебував у стані необхідної-оборони, межі якої перевищив, у матеріалах справи немає, та зазначає, що призначене карання є несправедливим, внаслідок його м`якості.
Посилається на те, що досудовим слідством вірно пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки засуджений мав умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень з застосуванням знаряддя злочину - ножа, із спонукань помсти, що спричинило смерть ОСОБА_13 , і що підтверджується показами свідків та матеріалами справи.
Крім того, зазначає, що у вироку суду викривлені обставини нанесення засудженим тяжкого тілесного ушкодження, які не відповідають матеріалам справи.
Як зазначає апелянт, оцінюючи дії ОСОБА_12 , як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , досудове слідство виходило із правильної оцінки характеру події та мотивів поведінки засудженого, враховуючи всі наявні у справі докази і висновки слідства про доведеність винуватості засудженого у вчиненні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються розглянутими в судовому засіданні доказами. І,навпаки, висновки суду про те, що, захищаючись від нападу потерпілого ОСОБА_13 , засуджений ОСОБА_12 , перевищив межі необхідної оборони, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є безпідставними.
На переконання апелянта, аналізуючи та досліджуючи в ході судового слідства докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу підсудного ОСОБА_12 , питання про його умисел при скоєнні даного злочину необхідно вирішувати із всіх обставин вчиненого злочину і, головним чином, враховуючи знаряддя злочину, спосіб його вчинення, характер і локалізацію поранення, що свідчить про те, що підсудний ОСОБА_12 мав умиселна нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 із спонукань помсти, і це, на думку представника потерпілої, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , як на досудовому слідстві, так і в ході судового слідства.
Окрім того, представник звертає увагу на те, що в судовому засіданні були досліджені і показання на досудовому слідстві потерпілого ОСОБА_17 , який повідомив, що син у розмові скаржився на проблеми з ОСОБА_18 , який погрожував йому вбивством. Представник потерпілої вказує на те, що аналіз показань свідчить, що саме спонукання помсти є невід`ємною рисою характеру підсудного ОСОБА_12 , і помста, як продуманий і цілеспрямований акт з боку підсудного ОСОБА_12 , вбачається в його діях у скоєнні злочину відносно потерпілого ОСОБА_13 . Саме тому, на думку апелянта, з моменту конфлікту в кафе «Опера» підсудний ОСОБА_12 став на шлях помсти у своїх подальших діях відносно потерпілого ОСОБА_13 . Саме тому, як зазначає апелянт, завчасно вирішивши не повертати потерпілому гроші, підсудний ОСОБА_12 всю свою злочинну діяльність спрямував на підготовку даного злочину.
Як вказує апелянт, для досягнення своєї мети підсудний вибрав знаряддя злочину - ніж, який він возив з собою саме для здійснення даного злочину, а не для того, щоб різати м`ясо для підготовки шашликів в компанії своїх знайомих, як він показав в судовому засіданні, оскільки допитані свідків підтвердили, що вони ніколи не бачили ножа у підсудного ОСОБА_12 , яким він мав намір готувати м`ясо для шашликів.
Окрім того, представник потерпілої зазначає про те, що в оскарженому вироку судом повністю викривлені обставини конфлікту 16 березня 2007 року в кафе «Опера», оскільки ініціатором його був саме засуджений ОСОБА_12 .
Крім цього, на думку представника потерпілого, в оскаржуваному вироку суду також є викривленими і обставини нанесення засудженим ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 . У цьому вироку дії потерпілого ОСОБА_13 безпідставнокваліфікуються як «злочинні», також безпідставними є висновки суду про намагання потерпілого ОСОБА_13 насильно повернути грошові кошти в сумі 1000 грн., а також безпідставнимиє висновки суду про те, що підсудний ОСОБА_12 для самозахисту возив з собою ніж, який лежав там з пікніка. Представник потерпілої звертає увагу й на те, що є необґрунтованим висновок суду, що потерпілий ОСОБА_13 мав перевагу у фізичній силі перед засудженим.

Представник потерпілої наголошує на тому, що показання засудженого ОСОБА_12 упродовж досудового і судового слідства зазнавали змін та містили істотні суперечності. Як зазначає представник потерпілої, що як на досудовому слідстві, так і в суді було установлено, що нападу як такого з боку потерпілого ОСОБА_13 не було, а відтак висновки суду про те, що під час нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_12 перебував у стані необхідної оборони, і своїми діями він перевищив межі необхідної оборони, є необґрунтованими. Окрім того, на переконання апелянта, фактичні обставини справи підтверджують, що підсудний ОСОБА_12 взагалі не збирався повертати боргові гроші потерпілому ОСОБА_13 , що насправді саме із спонукань помсти підсудний мав умисел тільки на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, що ОСОБА_12 був одержимий жагою помсти, атому дуже ретельно підготувався до скоєння цього злочину і підтвердженням цього є та обставина, що в день скоєння злочину ОСОБА_12 відслідкував свою жертву, двічі наздоганяв потерпілого ОСОБА_13 на своєму автомобілі, входив в контакт з ним і, не бажаючи повертати борг, наполіг на зустрічі з ним. Нанесення підсудним ОСОБА_12 ножового поранення потерпілому ОСОБА_13 в життєво-важливі органи (пошкодження внутрішніх органів, магістральних каналів і крововтрати) - саме це є вирішальним, що саме в результаті цього наступила смерть потерпілого, не зважаючи на те, що медики зробили все можливе, щоб врятувати життя потерпілому, але локалізація і сила удару ножем в життєво-важливі органи спричинили невідворотну смерть потерпілого.
Підтвердженням того, що засуджений ОСОБА_12 мав умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , на думку представника, є не тільки ті обставини, що засуджений ОСОБА_12 завчасно взяв з собою ніж для нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , а й те, що він завчасно та умисно зняв номерні знаки зі свого автомобіля, а також і та обставина, що він не надав будь-якої допомоги потерпілому ОСОБА_13 після поранення останнього, що повернувся за знаряддям злочину - ножем і втік з місця події, тобто, всі дії підсудного ОСОБА_12 цілком узгоджуються з його умислом на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 . На переконання представника потерпілого,характер і локалізація поранення потерпілого ОСОБА_13 з боку підсудного ОСОБА_12 підтверджені на судовому слідстві як лікарем ОСОБА_19 , який здійснював першу швидку медичну допомогу потерпілому, так і матеріалами судово-медичної експертизи.
Апелянт вважає, що орган досудового слідства правильно кваліфікував дії підсудного ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки умисел підсудного був направлений на нанесення тяжкого тілесного ушкодження потерпілого.
Апелянт посилається на те, що в оскарженому вироку суд безпідставно посилається на те, що ОСОБА_13 було вчинено відносно ОСОБА_12 злочин, оскільки насправді ніякого злочину з боку потерпілого ОСОБА_13 стосовно підсудного ОСОБА_12 не вчинялося, це саме ОСОБА_12 , намагався уникнути повернення боргу ОСОБА_13 .
Вважає, що фактичні матеріали справи спростовують висновки суду про умисне заподіяння ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 при перевищенні меж необхідної оборони. Потерпілим взагалі не застосовувались будь-які предмети, навпаки, підсудний першим ударив ножем в життєво-важливі органи (пошкодження внутрішніх органів, магістральних каналів, крововтрати) у чому не було ніякої необхідності.

В апеляції потерпіла просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання 10 років позбавлення волі, посилаючись на суттєві порушення кримінально-процесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону та м`якість призначеного покарання.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду базується на перекручених і неповних показаннях свідків, однобоко на користь засудженого трактовані наявні у справі фактичні дані та помилкові висновки, що призвело до невірної кваліфікації вчиненого злочину та призначення покарання, яке є невідповідним вчиненому злочину, його наслідкам та особі засудженого.
Крім того, потерпіла посилається на те, що судом не враховано значну кількість суттєвих фактів, які впливають на кваліфікацію вчиненого злочину.
Так, на думку потерпілої, судом невірно встановлені обставини подій, які відбувались у березні 2007 року в кафе «Оскар», оскільки у тій ситуації ОСОБА_12 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_16 вдарив рукою в гіпсі по обличчю ОСОБА_13 , який намагався помирити товаришів. Захищаючись, інстинктивно, ОСОБА_13 вдарив у відповідь ОСОБА_12 . При цьому дії ОСОБА_13 були законними, оскільки він знаходився в стані необхідної оборони від ОСОБА_12 .
Також потерпіла зазначає, що 7 квітня 2007 року ОСОБА_12 під`їхав на автомобілі до будинку, а не перебував у салоні свого автомобіля.
Судом безпідставно визнано, що ОСОБА_13 вимагав повернення боргу, оскільки протягом місяця ОСОБА_13 не нагадував про борг і не намагався його повернути, а також не домовлявся з ОСОБА_18 про зустріч 7 квітня 2007 року. Окремо звертає увагу на те, що у будь-якому разі нагадування ОСОБА_13 . ОСОБА_12 про повернення грошового боргу є його законним правом. Окрім того, потерпіла зазначає, що висновок суду про те, що ОСОБА_20 , перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_18 , наніс йому один удар ліктем в груди, не підтверджений жодним доказом. Окрім того, на думку потерпілої, ОСОБА_21 вчиняв злочинні дії з самоправного привласнення майна ОСОБА_20 , коли на прохання ОСОБА_20 повернути борг, він в грубій формі відмовив і заявив, що борг не поверне, і почав з`ясовувати стосунки з приводу давно залагодженого конфлікту в кафе «Опера», вимагаючи вибачень, після чого він в грубій формі сказав ОСОБА_20 , щоб той «валив» з машини.
Також, на переконання потерпілої, висновок суду про те, що ОСОБА_20 мав перевагу у фізичній силі над ОСОБА_18 є помилковим, оскільки у суді встановлено, що ОСОБА_20 і ОСОБА_21 фактично одного зросту, ваги і статури а, окрім того, ОСОБА_21 професійно займався спортом (великим тенісом) що свідчить про те, що він мав хорошу фізичну підготовку.
Потерпіла не погоджується з висновком суду про те, що ніж, який взяв ОСОБА_21 , виходячи з машини, лежав в ній з часу останнього пікніка, оскільки вважає, що такий висновок спростовується показаннями самого ОСОБА_18 , в яких він стверджує, що брав ніж після останнього пікніка додому, а потім повернув його в машину і поклав на поріг водійської двері, між дверима і сидінням водія. Окрім того, потерпіла вважає, що з показань свідка ОСОБА_22 відомо, що ОСОБА_21 ножем не розмахував і не демонстрував його ОСОБА_20 , а значить ОСОБА_20 ножа не бачив. Показаннями вказаного свідка також спростовуються висновки суду про те, що ОСОБА_20 рухався у бік ОСОБА_18 з погрозами на адресу останнього і висловленнями про явний намір продовжити його побиття. Окрім того, потерпіла звертає увагу на те, що роздруківкою телефонних розмов спростовуються висновки суду про те, що ОСОБА_20 телефонував ОСОБА_18 .
Як зазначає потерпіла, підсудний ніколи на давав показання про те, що ОСОБА_20 схопив його лівою рукою за куртку та навалився на нього, замахуючись, щоб нанести удар, від чого ОСОБА_21 відступив один крок назад та вперся в капот свого авто, що, навалюючись на нього, ОСОБА_20 напоровся на ніж.
Потерпіла вважає, що має значення для справи і той факт, що підсудний ОСОБА_21 зупинявся на своєму автомобілі посеред проїжджої частини вулиці біля автомобіля ОСОБА_20 не один раз, як вказано у вироку, а два рази: перший - на перехресті вул. Володимирської та вул. Рейтарської (біля СБУ), а другий (через декілька хвилин) - на перехресті вул. Володимирської та вул. Толстого, будучи при цьому ініціатором розмов, що ОСОБА_21 після зустрічі на перехресті вул. Володимирської та вул. Толстого не поїхав додому за грошима, а відслідковував переміщення ОСОБА_20 , очікуючи, коли останній залишиться один.
Окрім того, потерпіла звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_23 у вироку викладені невірно, оскільки свідок чітко вказав, що той хлопець ( ОСОБА_21 ) підняв з землі ніж, що свідок ОСОБА_24 дав показання в судовому засіданні, що під час проїзду по вул. Тарасівській його зупинив хлопець і повідомив про пораненого біля будинку Тарасівська, що свідок ОСОБА_22 вказав, що ОСОБА_21 , обходячи свою машину спереду і рухаючись на зустріч ОСОБА_20 , ножем не розмахував. Потерпіла також звертала увагу на те, що в частині показань експерта ОСОБА_25 помилково вказано про напрямок раньового каналу - трохи зверху вниз, ззаду наперед, справа наліво, оскільки правильним є зліва направо, а також не вказано, що довжина раньового каналу 23 см, що свідчить про силу удару, з якою ніж був вставлений в тіло на повну довжину леза.
Щодо показань батька загиблого - ОСОБА_26 то потерпіла вказує, що у вироку приведений фрагмент його показань, який зовсім не стосується суті скоєного ОСОБА_18 злочину, однак, не зазначено про суть показань вказаного свідка на стадії досудового слідства про те, що син в розмові вказував на те, що у нього проблеми з ОСОБА_18 , який погрожував йому вбивством.
Потерпіла акцентує увагу на тому, що неповністю наведені відомості щодо ОСОБА_18 , які зафіксовані у висновку судово-психіатричної експертизи, а також вона не може погодитися з висновком суду про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_18 органами досудового розслідування, оскільки вважає, що орган досудового розслідування правильно встановив обставини вчинення злочину ОСОБА_18 .
Також потерпіла вважає, що про відсутність у підсудного ОСОБА_18 умислу на вбивство ОСОБА_20 ніщо, окрім показань самого підсудного, не свідчить, будь-які докази того, що ОСОБА_21 знаходився у стані необхідної оборони від ОСОБА_20 в момент нанесення тілесних ушкоджень, відсутні, оскільки він спровокував ОСОБА_20 на з`ясовування особистих стосунків в автомобілі, а, коли ОСОБА_20 направлявся до своєї машини, перегородив йому дорогу, наніс завчасний удар ножем неозброєному ОСОБА_20 ще до того, як він зробив реальне посягання відносно ОСОБА_18 . Нав`язлива поведінка ОСОБА_18 в день скоєння злочину стосовно ОСОБА_20 , провокативна, брутальна. Липський не висловлював погрози на спричинення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень або смерті, що дає підстави бути впевненим, що ОСОБА_21 не знаходився в стані необхідної оборони.
Щодо призначення підсудному міри покарання, суд проігнорував подання ст. слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві майора міліції ОСОБА_27 , в якому зазначається, що ОСОБА_12 веде брутальний та нахабний образ життя, що і призвело до скоєння злочину, а також те, що директором ІМВ Київського національного університету ім. Тараса Шевченка не було досконально досліджено і оцінено характер ОСОБА_12 , тому надана характеристика містить формальний характер.
Судом також було не прийнято до уваги показання свідків про те, що ОСОБА_21 - людина запальна, агресивна, з високою самооцінкою, гордий, задиристий, а також матеріалів судової психолого-психіатричної експертизи № 623 від 29 травня 2007 року, а тому, на переконання потерпілої, ОСОБА_12 представляє загрозу для суспільства і заслуговує більш жорсткого покарання.
Також потерпіла вважає, що на етапі досудового слідства слідчим органом робилося все можливе для затягування і заплутування розслідування, про що, на думку потерпілої, свідчить оформлення слідчих дій з відтворення обстановки та обставин скоєного злочину, проведені на вул. Тарасівській тим же слідчим, що і у дворі Голосіївського РУГУ. Протоколи принципово відрізняються один від одного, хоча за фото- відео матеріалами підсудний, ніби, давав одні й ті ж показання. Крім того, на думку потерпілої, досудове слідство було проведене однобічно, оскільки не були проведені необхідні оперативні і слідчі дії в перші дні та тижні після скоєння злочину, пошук свідків злочину було проведено через 3 місяці, огляд машини підсудного, на якій він був в день скоєння злочину, було проведено більше, ніж через місяць після скоєння злочину; протоколи допиту свідків - формальні і не ставлять за мету критичний і всебічний аналіз обставин справи, а також були допущені порушення таємниці слідства при роботі зі свідками.

В апеляції захисник засудженого просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що дії засудженого не вийшли за перевищення меж необхідної оборони, тому в його діях відсутній склад злочину. Вважає, що відсутність складу злочину в діях засудженого підтверджується показаннями засудженого, свідків, та матеріалами справи. Так, захисник посилається на те, що незадовго до того, що сталося, між ОСОБА_18 і ОСОБА_13 виник конфлікт, в результаті якого, ОСОБА_13 ударом в обличчя зламав ОСОБА_18 ніс, що і стало причиною особистих неприязних відносин, Липський старше, вище та сильніше ОСОБА_18 ; ОСОБА_21 , маючи обидві травмовані руки (недавно знятий гіпс після переломів руки) не міг дієво захищатися, про що знав ОСОБА_20 ; ОСОБА_18 не був ініціатором ні зустрічі, ні самого конфлікту; 7 квітня 2007 року конфлікт почався в салоні автомобіля ОСОБА_18 , в автомобіль потерпілий сів самовільно, завдав ОСОБА_18 удар ліктем в область грудей, після чого з погрозами на адресу останнього, висловлюючи свій намір продовжити побиття ОСОБА_18 , ОСОБА_20 вийшов з автомобіля та попрямував з до місця водія; ОСОБА_21 не нападав на потерпілого, а діяв у цій ситуації з метою самозахисту, вичерпавши інші заходи для уникнення нападу: просив потерпілого не підходити, сам відступав, демонстрував ніж; діяв захищаючись від протиправних посягань потерпілого, захищаючи своє життя і здоров`я; ніж, яким було заподіяно тілесне ушкодження, був ОСОБА_18 узятий з метою самозахисту - для залякування нападника, не є холодною зброєю, давно перебував у машині, після поїздки на природу з друзями .
Як зазначає захисник, показання обвинуваченого є логічними, послідовними, підтвержуються показаннями свідків, медичною документацією, висновками експертиз, іншими доказами у справі, нічим не спростовуються і знайшли своє підтвердження. З посиланням на показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_16 , захисник вказує, що вказані особи підтвердили факт конфлікту і заподіяння ОСОБА_20 тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , незадовго до інкримінованих подій. Факт наявності у ОСОБА_18 ушкоджень носа, як і факт переломів рук у ОСОБА_18 , підтверджується меддокументацією. Окремо захисник звертає увагу на те, що загиблому було відомо про наявність пошкодження на правій руці обвинуваченого, тому що під час їх першого конфлікту рука ОСОБА_18 була загіпсована, однак, ЦЕ не зупинило Липського нанести удар в обличчя ОСОБА_18 . При цьому захисник зазначає про те, що ОСОБА_21 - правша, і заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому при зазначених підсудним обставинах підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Захисник акцентує увагу на тому, що відповідно до показань свідка ОСОБА_22 як в ході досудового слідства, так і в суді, на його думку і виходячи з того, що він бачив та чув, то водій а / м «Субару» ( ОСОБА_21 ) захищався від нападу потерпілого.
Апелянт наголошує на тому, що суд, правильно встановивши обставини події, помилково дійшов висновку про наявність складу злочину в діях ОСОБА_18 . При цьому адвокат звертає увагу на те, що відносно ОСОБА_30 вчинено ряд протиправних дій: спонукання до виконання цивільно-правових обов`язків - вимога повернути борг із застосуванням погроз; вимагання - вимога передати мобільний телефон, ключі від автомобіля; нанесення побоїв та напад на ОСОБА_18 , що підтверджується матеріалами справи - постановою від про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. 186 КК України щодо потерпілого в результаті його смерті.
Захисник вважає, що беззаперечно встановлено, що ОСОБА_21 , захищався від протиправних дій потерпілого, від реальної загрозі його життю та здоров`ю, і показання ОСОБА_18 в цій частині не спростовані.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2012 року ОСОБА_12 визнаний недієздатним, опікуном призначений батько - ОСОБА_6 (ас. 47 т.6).
ОСОБА_12 - є інвалідом П групи загального захворювання безстроково (ас. 55 т.6).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 18 від 19 січня 2021 року в період часу з 7 квітня 2007 року по 18 лютого 2008 року ОСОБА_12 не виявляв ознак будь-яких психічних розладів. ОСОБА_12 у вищезазначений період не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, в тому числі в стані хворобливого тимчасового розладу психічної діяльності не перебував.За своїм психічним станом в період часу з 7 квітня 2007 року по 18 лютого 2008 року ОСОБА_12 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_12 у вищезазначений період часу за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, був здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати по ним відповідні свідчення.
В теперішній час ОСОБА_12 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання - шизофренії параноїдної, безперервного типу перебігу, змішаного типу дефекту (г 20.0 за МКХ-10), за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не здатний брати участь у судовому розгляді кримінального провадження.
В теперішній час ОСОБА_12 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в умовах стаціонару. Вибір виду ПЗМХ є прерогативою суду (ас.75-83 т. 7) .

Заслухавши доповідь судді, учасників апеляційного розгляду, які вважали можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності підсудного ОСОБА_12 з урахуванням його психічного стану, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційних скарг прокурора, потерпілої та її представника, та який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, законного представника підсудного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора, потерпілої та її представника, провівши судові дебати, розглянувши справу в межах поданих апеляцій, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до змісту ст. 365 КПК України (1960 року) вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом у межах апеляції.

Як убачається зі змісту вироку, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_12 у скоєнні злочину, за який він засуджений, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи й підтверджуються перевіреними в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, які узгоджуються між собою та взаємодоповнюються та яким суд дав належну оцінку.

Відповідно до показань підсудного ОСОБА_12 7 квітня 2007 року близько 16 години він виїхав з дому на автомобілі «Субару Легассі» реєстраційний державний знак НОМЕР_2 . Стоячи на червоне світло світлофора на розі вул. Л.Толстого та Володимирської, він порівнявся з автомобілем, яким керував раніше йому знайомий ОСОБА_13 , у якого він попросив номер його мобільного телефону. Після цього він поїхав додому щоб взяти гроші для відпочинку в кафе. Через деякий час він зателефонував ОСОБА_13 та сказав, що раніше взяті в борг гроші в розмірі 1000 грн. він не поверне, оскільки ОСОБА_13 його побив, а гроші він ( ОСОБА_21 ) залишить, як компенсацію за розбитий ніс. Приблизно о 19.30 год. він під`їхав та зупинився біля буд.№9 по вул. Тарасівській в м. Києві. Переглядаючи записну книжку мобільного телефону, для того, щоб зателефонувати ОСОБА_15 , він побачив, що попереду його автомобіля паркує свій автомобіль «Мазда-6» Липський Іван. ОСОБА_13 підійшов до його ( ОСОБА_18 ) авто та сів на переднє пасажирське сидіння. Перебуваючи в авто, ОСОБА_13 став вимагати від нього повернення боргу у розмірі 1000 грн., на що він ( ОСОБА_21 ) відмовився, після чого ОСОБА_13 ліктем лівої руки вдарив його у груди, при цьому запропонував вийти з автомобіля та поговорити. Розуміючи, що ОСОБА_13 вимагає від нього вийти на вулицю для продовження вимагання повернення боргу та нанесення йому тілесних ушкоджень, а також усвідомлюючи, що ОСОБА_13 старше за віком, сильніший, а у нього ( ОСОБА_18 ) до нещодавно були поламані обидві руки, і він не зможе чинити належного опору, то він взяв ніж, який залишений ним там після пікніка та який знаходився між сидінням та дверима, та, тримаючи його у правій руці, вийшов з авто на зустріч ОСОБА_13 . Знаходячись попереду його ( ОСОБА_18 ) автомобіля, ОСОБА_13 продовжував наполягати на поверненні боргу. Він знову відмовив ОСОБА_13 . Побоюючись ОСОБА_13 , він став розмахувати перед собою ножем, не маючи на меті спричинення ОСОБА_13 будь-яких ушкоджень. Єдине, що його ( ОСОБА_18 ) турбувало, це страх, оскільки за два тижня до цих подій Липський вже наносив йому тілесне ушкодження. В цей час ОСОБА_13 схопив його лівою рукою за куртку та навалився на нього, замахуючись, щоб нанести удар, від чого він ( ОСОБА_21 ) відступив на крок назад та вперся в капот свого авто. Навалюючись на нього, ОСОБА_13 напоровся на ніж, яким він ( ОСОБА_21 ) розмахував, в той момент, коли він робив мах рукою з права ліворуч.
Усвідомивши, що сталося, він повернувся до свого авто та з місця пригоди зник, однак, згадавши про ніж, повернувся на місце події та забрав ніж, який у подальшому сховав. Після цього він поїхав до своєї дівчини, де знаходився декілька днів, а коли дізнався про смерть ОСОБА_13 , прийшов до міліції, де добровільно розповів про те, яким чином розвивалися події під час останнього конфлікту з ОСОБА_13 , написав явку з повинною та добровільно видав ніж, яким спричинив ОСОБА_13 тілесне пошкодження. Вважає, що в його діях відсутній склад злочину, оскільки він захищався від нападу ОСОБА_13 .

Згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_9 7 квітня 2007 року вона разом із своїм сином ОСОБА_13 поверталась від своїх батьків. На розі вулиць Л.Толстого та Володимирської на світлофорі з ними порівнявся автомобіль «Субару-Легассі» під керуванням ОСОБА_12 , який попросив у ОСОБА_13 номер телефону та запитав, коли син звільниться. Син повідомив, що її відвезе та буде вільний. Після цього вона з сином поїхали на вул. Тарасівську, де мешкала її сестра. Близько 19.15 год. вона попрощалась з сином та пішла до сестри, а він поїхав вгору по вул. Тарасівській. За час, коли вона перебувала з сином, йому на мобільний ОСОБА_12 не телефонував. О 20.40 год. на її мобільний зателефонували з мобільного сина та повідомили, що її сина підрізали на АДРЕСА_3 . На місце побіг чоловік її сестри, а вона після нього. На місці їй стало відомо, що її сину спричинили поранення ножем, і що це зробив ОСОБА_12 . З сином у неї були довірливі відносини, і син їй розповідав, що був випадок, коли ОСОБА_31 йому телефонував, просив принести гроші в кафе, а, коли син приніс гроші, то ОСОБА_21 почав його ображати, вдарив його по обличчю гіпсом, після чого син вдарив ОСОБА_18 в ніс, проте, ОСОБА_31 потім вибачився, і на цьому конфлікт був вичерпаний.
Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_17 в ході досудового слідства у нього від шлюбу був син ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У травні 1999 року шлюб було розірвано, а син залишався на виховані у матері - ОСОБА_9 . Про те, що його син помер від ножового поранення, яке йому наніс ОСОБА_12 знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , він дізнався 8 квітня 2007 року з телефонної розмови з ОСОБА_9 .
Показаннями свідка ОСОБА_22 підтверджуються обставини того, що 7 квітня 2007 року приблизно о 19.40 год. він проходив по вул. Тарасівській, в м. Києві, та, проходячи повз буд. № 9, звернув увагу, що по лівій стороні стояло два автомобіля: Субару темного кольору, а назву другого автомобіля не може сказати, але була світлого кольору. Субару був без номерів та стояв за світлим автомобілем. Із автомобіля з пасажирського сидіння вийшов хлопець, схопив водія-хлопця за куртку. Водій кричав, щоб той хлопець не підходив до нього. Коли водій опинився, лежачи на автомобілі, він ( ОСОБА_21 ) побачив у водія в руках блискучий предмет, і, вже проходячи повз, побачив хлопця, який був на пасажирському сидінні, який опустився на коліна і залишився у такому положенні. Після чого він побачив жінку, яка йшла, говорячи по телефону, і він попрохав її зателефонували у швидку. Конфлікт відбувався біля автомобіля Субару. Він бачив, як пасажир правою рукою притискав водія до капоту, де пасажир тримав ліву руку, він не бачив. Водій ніяких рухів не міг робити. Хлопець, який сидів на пасажирському сидінні, вів себе дуже агресивно, перший нападав пасажир на водія, взяв його за куртку, почав давити. Вважає, що, якби пасажир не брав за шиворот водія, то нічого б не було, думає, що пасажир міг побити водія.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_33 , який працює охоронцем на фірмі «Адвокатська фірма «Юридичні радники» за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 9, 7 квітня 2007 року о 9 годині він заступив на чергування. Приблизно о 19.55 год., знаходячись в кімнаті охорони, він у домофон помітив автомобіль «Мазда-6», який був акуратно припаркований та у якого був відчинений багажник, а поруч нікого не було. Це привернуло його увагу. Він вийшов на вулицю та помітив біля авто плями бурого кольору, схожі на кров. В калюжі крові лежав ніж з темно-коричневою рукояткою загальною довжиною 32-34 см. та мобільний телефон «Соні-Еріксон». На тротуарі на відстані приблизно 8 метрів від авто лежав незнайомий хлопець. Він ( ОСОБА_34 ) повернувся та зателефонував в міліцію, працівник якої попросив сказати номер автомобіля «Мазда». Він вийшов на вулицю та побачив, що до автомобіля «Мазда» під`їхав автомобіль Субару без номерів. Із вказаного автомобіля вийшов молодий хлопець, як потім виявилось ОСОБА_12 , забрав ніж, який був у крові, повернувся до авто Субару та поїхав вверх по Тарасівській. Водій, який забрав ніж, потерпілого не бачив та не шукав його. На місці події були ще люди.
Згідно з показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_35 7 квітня 2007 року приблизно о 19-20 год. вони рухались на автомобілі «Ніссан Максіма» по вул. Тарасівській. Проїжджаючи повз будинку № 11зазначеної вулиці, вони помітили на тротуарі ОСОБА_36 , який похилився, а потім впав на тротуар. Намагаючись дізнатися, що трапилось, вони зупинились. ОСОБА_23 підійшов до ОСОБА_37 , який кричав, що йому боляче. В цей час поряд з ними зупинився автомобіль «Субару Легассі» чорного кольору без номерів, з якого вибіг молодий хлопець, зі слів ОСОБА_35 - підсудний, з яким він вчився у школі та який підбіг до автомобіля Мазда 6, та підняв з землі ніж, повернувся до Субару та поїхав в напрямку вулиці Л.Толстого. Філь А. повідомив ОСОБА_38 , що хлопець у крові, і вони вирішили повідомити працівникам міліції. ОСОБА_39 поїхав на автомобілі вгору по вулиці, де побачив працівників міліції, яким все розповів та приїхав з ними на місце пригоди.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 , який є працівником Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві та 7 квітня 2007 року працював в наряді. показав, що, проїжджаючи по вул. Тарасівській, вони були зупинені хлопцем, який повідомив, що там лежить хлопець у крові. По приїзду вони виявили хлопця, який лежав на тротуарі, сорочка була в крові. Говорити хлопець не міг, був у дуже важкому стані. Він ( ОСОБА_24 ) з`ясував ім`я, прізвище, запитав, що сталося, на що хлопець відповів, що у процесі бійки його вдарили ножем. Хто його вдарив, сказати не міг, сказав, що його знає мама, і, якщо він ( ОСОБА_24 ) не помиляється, назвав прізвище ОСОБА_21 . Після цього приїхали швидка, СОГ, експерт. Прізвищ хлопця та того, хто його поранив, він ( ОСОБА_24 ) не пам`ятає, записав їх на листочку паперу, який потім передав слідчому, що приїздив на виїзд у складі СОГ. З пораненим хлопцем спілкувався особисто він. Хлопець сказав, що у процесі бійки отримав удар ножем. Хлопці, які там стояли, викликали швидку. Калюжу крові він ( ОСОБА_24 ) не бачив, бачив тільки хлопця пораненого. Вважає, що, окрім них, з потерпілим ніхто не спілкувався тому, що у потерпілого був дуже важкий стан. Було видно, куди вдарили ножем потерпілого, але конкретно куди саме - в бік чи в живіт на даний час не може сказати.
Показаннями свідка ОСОБА_19 в суді підтверджується факт того, що він, як лікар швидкої медичної допомоги підстанції № 1, 7 квітня 2007 року заступив на чергування о 9 годині. В цей день о 19.50 год. вони отримали повідомлення про підріз на АДРЕСА_4 . По прибуттю на місце ними було виявлено молодого хлопця, ОСОБА_13 , який був на четвереньках, пояснив, що ножове поранення йому заподіяв його знайомий, який з місця події зник, при цьому забрав ніж, яким наніс поранення. Потерпілий вказав, що удар йому нанесли ззаду, що під`їхала машина. підійшов чоловік та вдарив його ножем. Потерпілий був у важкому стані. Йому надавали медичну допомогу, повезли в лікарню, де його одразу прийняти в операційну.
Згідно з показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_25 , який підтвердив висновки експертизи та показав, що потерпілому ОСОБА_41 було нанесене одне колото-різане поранення. Даних про те, що після потрапляння предмета в тіло, ним прокручували, немає. Даних про те, яка була сила удару, немає. Ширина рани може бути ширша, ніж ширина предмета, яким було зроблено рану. Глибина рани може бути довшою, ніж довжина предмета тому, що шкіра еластична і може прогнутись під тиском предмету. Силу удару виміряти неможливо. Напрямок раньового каналу, майже горизонтально поверхні, але трохи зверху вниз, ззаду наперед справа наліво. Ножове поранення ОСОБА_13 могло бути заподіяно за обставин, описаних ОСОБА_12 під час відтворення обстановки та обставин події 19 квітня 2007 року, в ході проведення якої ОСОБА_42 показав, що, розмахуючи ножем перед ОСОБА_13 , наніс йому удар ножем в ліву половину тулуба. Удар ножем міг бути нанесений одночасно з замахуванням ОСОБА_13 .
Відповідно до протоколу огляду місця події від 7 квітня 2007 року з фототаблицею до нього оглядом прилеглої території до будинку АДРЕСА_3 встановлено, що поряд з будинком стоїть автомобіль «Мазда-6» номерний знак НОМЕР_3 , який пошкоджень не має. На момент огляду багажник автомобіля відчинений, в багажнику виявлено плями речовини бурого кольору схожі на кров. Також, поряд з автомобілем та на самому автомобілі на задньому бампері справа та на проїжджій частині виявлені плями речовини бурого кольору, схожі на кров (ас. 41-47 том 2).
Згідно з даними протоколу добровільної видачі предметів від 12 квітня 2007 року, ОСОБА_12 видано ніж, яким відповідно до пояснень останнього, він 7 квітня 2007 року, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , спричинив ножове поранення громадянину ОСОБА_13 (ас. 94 том 2).
Відповідно до відомостей, зафіксованих у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 19 квітня 2007 року за участю ОСОБА_12 та протоколі відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_12 та статиста від 8 червня 2007 року з фототаблицею до нього, ОСОБА_12 за участю захисника у присутності понятих показав, за яких обставин він 7 квітня 2007 року приблизно о 19.40 год., знаходячись біля будинку № 9 по вул. Тарасівській в місті Києві, заподіяв ножове поранення ОСОБА_13 (ас. 23-25; 140-149 том 1 ).
Даними протоколу огляду місця події від 8 квітня 2007 року з фототаблицею до нього, підтверджуються обставини огляду у морзі лікарні № 4, розташованого по вул. Солом`янській, 17, в м. Києві, трупу громадянина ОСОБА_13 , під час якого встановлено на передній черевній стінці шов свіжий після операції, на лівій задній черевній стінці проникаюча колото-різана рана, довжиною 6 см. (ас. 48-51 том 2).
Згідно з даними лікарського свідоцтва про смерть № 1441 від 10 квітня 2007 року помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причини смерті проникаюче колото-різане поранення живота (ас. 54 том 2).
Висновком судово-медичної експертизи № 117/1441 від 27 квітня 2007 року підтверджується, що при судово-медичному обстеженні трупа громадянина ОСОБА_13 виявлено:
А: проникаюче колото-різане поранення живота - колото-різана рана в поперековій ділянці зліва (з рівними, добре співставленими, не осадненими, що не кровоточать, краями і кінцями, які наближаються до гострокутним); відходить від нього рановий канал (щелевидної форми з рівними і гладкими стінками) з пошкодженням по його ходу: - підшкірно-жирової клітковини поперекової області зліва, лівої поперекової м`язи, заочеревинної клітковини, лівого сечоводу, черевного відділу аорти, пристінкової очеревини, спадного відділу товстої кишки, брижі і петель тонкої кишки в декількох місцях, великого сальника, пристінкової очеревини, прямих м`язів живота і підшкірно-жирової клітковини передньої черевної стінки.
Б: Садна на обличчі справа, на кистях рук, на передніх поверхнях областей колінних суглобів.
В: Ознаки хірургічних втручань і медичних маніпуляцій: ушивання рани поперекової ділянки зліва, серединна лапаротомія та ушивання пошкоджень органів черевної порожнини; сліди від ін`єкцій на верхніх кінцівках, ознаки пункцій вен шиї справа.
Смерть ОСОБА_13 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів і розвитком крововтрати, на що вказує: викладене в пункті 1А. даного Висновку; скупчення крові з кишковим вмістом в черевній порожнині, в просвіті кінцевого відділу товстої кишки і виділення її з анального отвору; недокрів`я внутрішніх органів; крововиливи під ендокардит лівого шлуночка а, точкові крововиливи на легеневої плеври і слизовій оболонці мисок нирок; вогнищева емфізема легенів; набряк головного мозку; дані медичної документації (клінічна картина і гемодинамічні показники проявів шокової реакції; зниження кількості гемоглобіну та еритроцитів у крові; скупчення крові зі згустками в черевній порожнині об`ємом до 3,5 літрів і ознаки триваючого кровотечі під час операції з зон ушкоджень внутрішніх органів); дані судово-гістологічного дослідження (крововиливи в тканинах внутрішніх органів із зон їх пошкоджень; недокрів`я судин внутрішніх органів і м`яких тканин; вогнища гострої альвеолярної емфіземи і дистелектаза; деліпідізація спонгіоцітов).
Пошкодження, заподіяні ОСОБА_13 , мають ознаки прижиттєвих. Проникаюче колото-різане поранення живота утворилося від дії плоского колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що має обух прямокутного перетину і гостре лезо (з урахуванням даних медико-криміналістичного дослідження). Садна на обличчі і кінцівках утворилися від дій тупих предметів, характерні особливості травмуючої поверхні яких не відобразилися в виявлених пошкодженнях на шкірі.
При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_13 спирти та їх ізомери не виявлені (ас. 82-88 т.1).
Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 162/1441 від 15 червня 2007 року при судово-медичному обстеженні трупа громадянина ОСОБА_13 виявлено:
1/ Смерть ОСОБА_13 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів і розвитком крововтрати. Характер та розміри пошкодження м`яких тканин черевної стінки і внутрішніх органів по ходу раньового каналу, їх локалізація та взаєморозташування по ходу раньового каналу, дає можливість вважати, що вони утворилися в процесі занурення в тіло травмуючого колюще-ріжучого предмету. Інших пошкоджень по ходу і в зоні раньового каналу проникаючого колото-різаного поранення живота не виявлено.
2/2/ Взаєморозташування нападаючого і потерпілого у момент спричинення останнім проникаючого колото-різаного поранення живота могло бути таким, як показує у своїх показаннях підозрюваний ОСОБА_12 (згідно з протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_12 від 12, 19, 20 квітня 2007 року) та при проведенні відтворення обстановки обставин події 19 квітня 2007 року.
3/3,4. Напрямок раньового каналу проникаючого колото-різаного поранення свідчить про напрям дії (занурення) травмуючого колюще-ріжучого предмету і не може свідчити про взаємне розташування нападаючого і потерпілого у момент спричинення останньому пошкоджень( ас. 97-98 том 1).
Відповідно до висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 113-МК від 20 квітня 2007 року:
1(1) На представлених на експертизу куртці і футболці у нижніх відділах спини зліва виявлено по одному скрізному колото-різаному пошкодженню. Ці пошкодження відповідають по локалізації один одному і рані на тілі потерпілого та являються одним каналом.
2(2,3) Вказані колото-різані пошкодження заподіяні ножем, можливо тим, який представлений на експертизу.
3(4) У момент занурення клинка ножа його було обернуто вліво, а обух вправо (по відношенню до тіла потерпілого) (ас. 112-117 том 1).
Згідно з висновком амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 623 від 29 травня 2007 року ОСОБА_12 психічним розладом не страждає, виявляє акцентуацію особистих рис і за своїм психічним станом на теперішній час усвідомлює значення свої дій та може ними керувати. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_12 психічним розладом, у тому числі, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав, а виявляв акцентуацію особистих рис і за своїм психічним станом у той період часу міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_12 не знаходився у будь-якому вираженому афективному стані. За своїм психічним станом ОСОБА_12 здатний правильно сприймати обставини, які мають значення у справі, і може давати по відношенню до них відповідні покази (ас. 126-133 том 1).
Висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи № 147 від 29 травня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_12 на теперішній час хронічним алкоголізмом та наркоманією не страждає і лікування з цього приводу не потребує (ас. 137-139 т.1).

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що органами досудового слідства дії підсудного ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_13 , кваліфіковані невірно, та перекваліфікував дії підсудного ОСОБА_12 як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, за ст.124 КК України, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, сукупністю наявних у справі та досліджених судом доказів підтверджується, що 7 квітня 2007 року приблизно о 19.40 год. саме ОСОБА_12 заподіяв тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_13 , що спричинило смерть останнього, і жодним з апелянтів зазначені обставини не оспорюються.

Однак, прокурор, потерпіла та її представник вважають, що дії ОСОБА_12 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, а захисник вважає, що у діях ОСОБА_12 взагалі відсутній склад будь-якого злочину, оскільки останній діяв в межах необхідної оборони.

Проте, на переконання колегії суддів, зазначені доводи апелянтів не ґрунтуються на сукупності наявних у справ та досліджених судом доказів.

Так, допитані у справі свідки, які знали як загиблого ОСОБА_13 , так і підсудного ОСОБА_12 , підтвердили обставини конфлікту між загиблим та підсудним незадовго до 7 квітня 2007 року, коли ОСОБА_13 на прохання ОСОБА_12 привіз в кафе гроші для останнього, який перебував у гіпсі, та між ними відбулась бійка, внаслідок якої ОСОБА_12 рукою у гіпсі вдарив ОСОБА_13 , а ОСОБА_13 - у відповідь наніс удар рукою у ніс ОСОБА_12 .

При цьому, звертає на себе увагу той факт, що, досліджуючи докази у справі, суд першої інстанції встановив, що досудовим слідством встановлено і знайшло своє підтвердження під час судового розгляду кримінальної справи, що з боку ОСОБА_13 відносно ОСОБА_12 вчинявся злочин, про що стверджував підсудний ОСОБА_12 , і вказану версію спростовано не було. Навпаки, вчинення з боку ОСОБА_13 стосовно ОСОБА_12 злочину знайшло своє відображення у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_13 за ст. 186 КК України у зв`язку зі смертю останнього на підставі п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК України (ас. 165 т.1).
Будь-які дані про те, що вказана постанова скасована, матеріали справи не містять, як і не надано такої інформації прокурором. Проте, вказані обставини, які мають істотне значення для прийняття законного рішення у справі, залишились поза увагою сторони обвинувачення.

Окремо колегія суддів звертає увагу на показання свідка ОСОБА_22 , який вказав, що саме ОСОБА_13 поводився агресивно по відношенню до ОСОБА_12 , що саме ОСОБА_13 схопив водія-хлопця за куртку, і останній кричав, щоб ОСОБА_13 не підходив до нього; що блискучий предмет в руках водія свідок побачив тільки тоді, коли водій був пасажиром притиснутий до капоту автомобіля, що саме хлопець-пасажир нападав на водія, взяв його за куртку, почав давити; що, на думку свідка, якби пасажир не брав за шиворот водія, то нічого б не було. Більш того, під час додаткового допиту на стадії досудового розслідування ОСОБА_22 зазначив про те, що під час конфлікту між хлопцями була якась розмова, але деталі цієї розмови він не пам`ятає. Лише знає, що хлопець низький на зріст просив високого не підходити і відійти. Високий на зріст хлопець схопив меншого за одяг (ас. 194-195 т.1).

За встановлених обставин суд першої інстанцій дійшов висновку, що підсудний ОСОБА_12 , реагуючи на злочинні дії ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що останній не має будь-якої зброї чи спеціально пристосованих знарядь для нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень або смерті, про що також не висловлювалася погроза з боку ОСОБА_13 , в момент притиснення його ОСОБА_13 до бамперу автомобіля наніс один удар ножем ОСОБА_13 , заподіявши тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_13 саме при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки заподіяна шкоди, явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про перекваліфікацію дій підсудного з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.

Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції були перевірені доводи потерпілої та її представника про наявність в діях підсудного умислу на вбивство ОСОБА_13 , і, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у підсудного ОСОБА_12 умислу на вбивство ОСОБА_13 , що підтверджується, окрім показань самого підсудного, й тим, що був нанесений лише один удар, а у разі наявності умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 у ОСОБА_12 була реальна можливість довести свій злочинний намір до кінця, спричинивши ще декілька ударів ножем в життєво важливі органи, проте ОСОБА_12 залишив місце злочину; що після нанесеного удару ОСОБА_13 одразу не помер, а його смерть констатована лише о 22.20 год. 7 квітня 2007 року, тобто, відсутні об`єктивні докази на підтвердження умислу підсудного на вбивство ОСОБА_13 .

На думку колегії суддів, є безпідставним доводи прокурора про те, що судом помилково зроблений висновок про перебування ОСОБА_12 в стані необхідної оборони, оскільки судом першої інстанції такий висновок не робився, а суд дійшов висновку про перевищення ОСОБА_12 меж необхідної оборони з наведенням відповідного обґрунтування прийнятого рішення.

Доводи прокурора про те, що неправомірні дії ОСОБА_13 розпочались та закінчились в автомобілі ОСОБА_12 , під час перебування на вулиці ОСОБА_13 загроз на адресу ОСОБА_12 не висловлював, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_22 , який ні підсудного, ні ОСОБА_13 не знав, і будь-яких підстав для надання завідомо неправдивих показань не має.

Щодо доводів апеляційних скарг про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були однакового зросту та комплекції, а тому підстави стверджувати, що ОСОБА_13 мав перевагу у фізичній силі перед ОСОБА_12 , який до того ж професійно займався спортом, відсутні, - є непереконливими, спростовуються показаннями свідків, а також тим, що напередодні зазначених подій у ОСОБА_12 обидві руки знаходились в гіпсі, що не спростовано стороною обвинувачення, і саме в сукупності вказані обставини давали підстави ОСОБА_12 сприймати ОСОБА_13 як загрозу для свого здоров`я.

Посилання представника потерпілої на те, що потерпілий ОСОБА_17 під час досудового розслідування повідомляв, що син у розмові скаржився на проблеми з ОСОБА_18 і останній погрожував сину вбивством, судом обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки будь-які інші докази на підтвердження зазначених обставин досудовим розслідування не здобуто, а потерпілий ОСОБА_17 - є особою, зацікавленою у результатах розгляду справи.

Окрім того, не ґрунтуються на сукупності досліджених доказів у справі і доводи потерпілої та її представника про те, що злочин ОСОБА_12 вчинений продумано, цілеспрямовано, із-за помсти.

Доводи апеляцій потерпілої та її представника, що підтвердженням того, що ОСОБА_12 мав умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , є не тільки ті обставини, що засуджений ОСОБА_12 завчасно взяв з собою ніж для нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , а й те, що він завчасно та умисно зняв номерні знаки зі свого автомобіля, а також і та обставина, що він не надав будь-якої допомоги потерпілому ОСОБА_13 після поранення останнього, що повернувся за знаряддям злочину - ножем і втік з місця події, є безпідставними. Так ОСОБА_12 протягом досудового розслідування та судового розгляду зазначалось, що ніж залишився у нього в автомобілі після пікніка, який відбувся незадовго до 7 квітня 2007 року, і підсудним зазначені особи, які можуть вказані обставини підтвердити. Вказані показання ОСОБА_12 жодними доказами не спростовані, як і не спростовані показання ОСОБА_12 про те, що внаслідок потрапляння автомобіля в яму та розхитання кріплень номерного знаку ним були зняті кріплення номерного знаку. Окрім того, не спростовані й показання ОСОБА_12 про те, що після того, як ОСОБА_13 було заподіяно тілесне ушкодження, ніж він ( ОСОБА_21 ) не витягував, а, зрозумівши, що відбулось, він перелякався та поїхав з місця пригод, а через невеликий проміжок часу повернувся, не побачивши самого ОСОБА_13 , але побачивши відкритий багажник автомобіля ОСОБА_13 та ніж, який лежав біля автомобіля, він забрав ніж та поїхав з місця злочину.

Наявними у справі доказами, а саме показаннями ОСОБА_12 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, спростовуються доводи апеляції потерпілого, що ОСОБА_12 ніколи на давав показання про те, що ОСОБА_20 схопив його лівою рукою за куртку та навалився на нього, замахуючись, щоб нанести удар, від чого ОСОБА_21 відступив один крок назад та вперся в капот свого авто, і що, навалюючись на нього, ОСОБА_20 напоровся на ніж.

Доводи потерпілої про те, що у вироку неповністю наведені відомості щодо ОСОБА_18 , які зафіксовані у висновку судово-психіатричної експертизи, є необґрунтованими, оскільки судому вироку наведені висновки експертів які стосуються психологічного та психічного стану підсудного станом на час вчинення злочину і на час проведення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_12 складу будь-якого злочину.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінальної справи, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні, оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.

Всупереч доводів апеляційних скарг прокурора, потерпілої та її представника покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України.

При цьому колегія суддів враховує, що підсудний ОСОБА_12 після постановлення оскаржуваного вироку захворів на психічну хворобу, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними; на час апеляційного розгляду підсудний ОСОБА_12 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2012 року ОСОБА_12 визнаний недієздатним, є інвалідом П групи загального захворювання безстроково, і відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 18 від 19 січня 2021 року в теперішній час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в умовах стаціонару.

Однак, на даний час закінчились строки давності як притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин (ст. 49 КК України), так і строки давності виконання обвинувального вироку в частині покарання (ч. 5 ст. 74 КК України), а відтак з урахуванням вимог вказаних правових норм, а також положень ч. 1, ч. 4 ст. 84 КК України, колегія суддів доходить висновку про зміну вироку суду в порядку ст. 365 КПК України (в редакції 1960 року, а саме, з урахуванням закінчення строків давності, передбачених ст. 49 КК України, на підставі ч. 1 ст. 84, ч. 5 ст. 74 КК України про звільнення ОСОБА_12 від призначеного за цим вироком покарання.

Істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст..ст. 365, 366 КПК України (в реакції 1960 року), п.п. 11, 15 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляції прокурора, представника потерпілої ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2008 року щодо ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2008 року щодо ОСОБА_12 за ст. 124 КК України в порядку ст. 365 КПК України (в редакції 1960 року) змінити:
На підстав ст. 84 КК України звільнити ОСОБА_12 від призначеного за цим вироком покарання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3 місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________________ _______________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3