Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 310/9238/17
провадження № 51-476ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня

2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 307 КК

до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку процесуальні витрати на користь держави на залучення експертів в сумі 1731,80 грн.
Також вирішено питання щодо інших процесуальних витрат та долі речових доказів.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 13 січня 2021 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора, частково задовольнив апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_8 та залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 .
Змінив вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення питання розподілу процесуальних витрат стягнув з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертизи № 16-327 від 17 жовтня 2017 року в розмірі 494,80 грн.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через суворість, на підставі цього просить змінити вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 307 КК на ч. 2 ст. 309 цього Кодексу, призначити покарання в межах санкції вищевказаної статті КК та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до статей 75,

76 КК на строк 1 рік.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази,

встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Усупереч наведеним положенням процесуального закону, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, захисник не навів обґрунтування доводу про незаконність вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 413 КПК. Захисник не зазначив, у чому полягають порушення, про які йде мова у скарзі, а також не вказав, які положення кримінального процесуального закону порушили при цьому суди першої й апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень і чому їх слід відносити до підстав для зміни касаційним судом згаданих вироку й ухвали з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412 і 419 КПК та статей 50, 65, 75, 76, 307 і 309 КК у їх взаємозв`язку.
Касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, та яких конкретно доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника, усупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції взагалі не дослідив, не перевірив і не оцінив, визнавши їх при цьому необґрунтованими. Відповідно, касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду для спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі захисника.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3