ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4596/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/632/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2020 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2020 року ОСОБА_8 засуджений вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.2017 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року та остаточно призначити покарання до 5 років 1 дня позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області, на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, зараховано у строк відбування, строк попереднього ув`язнення з 22.02.2017 року по 08.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку 22.02.2017 р., кінець строку 05.11.2021 року.
Засуджений та його захисник звернулися до суду першої інстанції із заявою про застосування до засудженого ст. 81 КК України. Ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_8 , у зв`язку із тим, що засуджений хоча і не має стягнень, однак відомостей про те, що ОСОБА_8 працює суду не надано.
Захисник засудженого не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2020 року скасувати, звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання. Посилається на те, що засуджений вимоги режиму не порушував, залучався до праці на виробництві, на час розгляду справи працював у дерево-обробному цеху. Під час перебування в «ОВК №25» знаходився на Дошці пошани як кращий за фахом, але довести, що він працював на виробництві самостійно не може. Залучався до виробництва протягом 2017-2020 років. Захисник долучив гарантійний лист про працевлаштування засудженого після звільнення, відсутні дисциплінарні стягнення, матір має захворювання. Представник ОВК № 25 не був залучений до судового розгляду та не надав пояснення, хоча міг підтвердити факт добровільного залучення до праці. Не вдалося з`ясувати з яких підстав надано характеристику від 16.03.2020 року. Адміністрацією установи формально розглянуто питання про умовно-дострокове звільнення. Вважає, що допущено неповноту судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч.1.ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

З вищевказаних роз`яснень які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час
судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти собливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого останній відбуває покарання з 22.02.2017 року, за весь час мав два заохочення від 23.04.2019 та від 13.11.2020 року, стягнень не має. Відповідно до копії довідки, наявної в матеріалах справи, виводився на оплачувані роботи в жовтні, листопаді 2017 року, січні, липні 2018 року, травні 2019 року, в січні 2020 року. Згідно наказу в.о. начальника установи від 30.01.2020 року на засудженого ОСОБА_8 покладено обов`язок днювального.
Відповідно до останньої характеристики, яка надана на запит адвоката та долучена ним під час апеляційного розгляду, якої не було на час прийняття рішення судом першої інстанції, засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають умови та порядок відбування покарання, приймає учать у суспільно-корисній праці, входить до складу ради колективу засуджених відділення, за весь період відбування покарання характеризується добре.
Згідно відповіді ДУ «Олексіївська виправна колонія № 25» на запит адвоката, засуджений ОСОБА_8 не залучався до роботи в період з 01.07.2020 року та до теперішнього часу (відповідь від 03.08.2020 року), на Дошці Пошани як «Кращий за фахом» не знаходився.
Поряд з зазначеним колегія суддів, проаналізувавши характеристики засудженого за весь час відбування покарання, враховуючи кількість заохочень, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначене йому покарання і особу засудженого в цілому, не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_8 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, 26.09.2012 року був умовно-достроково звільнений, в подальшому за вироком від 25.01.2016 року до нього було застосовано ст. 75 КК України, але відповідно до вироку від 22.02.2017 року ОСОБА_8 вчинив новий умисний корисливий злочин в період іспитового строку. Факт залучення засудженого до праці не є самостійною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення та безумовно не свідчить про те, що засуджений таким чином довів своє виправлення. Посилання захисника на наявність у засудженого матері, яка має захворювання, також не вказує на виправлення самого засудженого і досягнення мети покарання. Крім того, засудженому строк попереднього ув`язнення з 22.02.2017 року по 08.06.2017 року було зараховано в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Безпідставними є доводи захисника щодо неповноти судового розгляду, який проведено без участі представника установи виконання покарань, оскільки його участь відповідно до вимог ст. 539 КПК України не є обов`язковою.
Положеннями ч. 5 ст. 539 КПК України визначено, що у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 539 КПК України,колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2020 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: