УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.02.2021 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, громадянина України, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_6

_____________________________________________________________________
провадження :№ 11-кп/812/403/21 головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
категорія:ст.121 ч.1 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 121 на ст. 128 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому з 10 000 грн до 1000 грн.

Захисник просить вирок суду змінити, призначити покарання ОСОБА_5 не пов`язане з позбавленням волі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину, 9 602 (дев`ять тисяч шістсот дві) гривні 10 коп., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянти просять змінити вирок та призначити покарання ОСОБА_5 не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений зазначає, що вирок є занадто суворим, судом не було враховано того, що потерпілий був ініціатором конфлікту. Також суд не врахував, що у нього на утриманні хвора мати, яка потребує допомоги, його ставлення до вчиненого, відсутність порушень з його боку громадського порядку.

Наполягає на тому, що слід перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 121 на ст. 128 КК України.

Окрім того, зазначає, що суд визначив занадто високий розмір відшкодування моральної шкоди.
Захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Потерпілий сам спровокував ОСОБА_5 на конфлікт, хоч міг звернутись до керівництва підприємства, щоб воно застосувало заходи впливу до обвинуваченого.

Окрім того, стверджує, що відеозапис події, наданий керівництвом підприємства та досліджений судом є недопустимим доказом.

Також зазначає, що призначене його підзахисному покарання є занадто суворим.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

12 червня 2019 року в період часу з 22 год. 55 хв. по 23 год. 15 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на своєму робочому місці в складському приміщенні пустої тари ПАТ «Коблево» за адресою: АДРЕСА_2 , на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин внаслідок словесної сварки з ОСОБА_9 з приводу розподілу робочих обов`язків, маючи злочинний умисел, направлений на нанесення останньому тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх намірів та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, взяв біля пресу металеву трубу довжиною 73 см і, підійшовши ззаду, тримаючи металеву трубу у правій руці, наніс ОСОБА_9 чотири удари в область потиличної частини голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді підшкіряної гематоми в тім`яній області зліва, яка за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, рани в правій тім`яно-потиличній області, перелому пірамідки правої скроневої кістки з крововиливом під м`які мозкові оболонки зліва та забоєм головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо залишення вимог апеляційних скарг без задоволення, а вироку без змін, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Даних вимог суд першої інстанції дотримався.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності.

До зазначеного обвинуваченим, що його дії носили необережний характер, та він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів ставиться критично та вважає безпідставними доводи обвинуваченого щодо необхідності перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.

Так, необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.128 КК) з об`єктивної сторони характеризується елементами, які є аналогічними елементам об`єктивної сторони умисного тяжкого тілесного ушкодження , а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст.25 КК.

Розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині тяжких тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.
Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Твердження обвинуваченого та його захисника, про те, що потерпілий сам спровокував ОСОБА_5 на конфлікт є недоречними, та не свідчать про відсутність у обвинуваченого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 після їх сварки.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого, враховуючи те, що спочатку між обвинуваченим та потерпілим відбувся конфлікт, потім через проміжок часу близько години ОСОБА_5 використовуючі знаряддя з підвищеними травмуючими властивостями металеву трубу, підійшов до потерпілого та завдав йому декілька ударів у життєво важливий орган голову, при цьому діяв з силою.

Колегія суддів оцінює як непереконливі, посилання обвинуваченого, що він вважав, що палиця якою він наносив удари є дерев`яною, а не металевою, з огляду на зображення цієї металевої труби на фототаблиці до протоколу огляду предмету від 11.07.2019 року ( т.1 ст. п. 133-135)

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.121 КК України.

Доводи захисника відносно того, що відеозапис події, досліджений судом є недопустимим доказом, перевірявся судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що процесуальні гарантії збирання та отримання доказів стороною обвинувачення були дотримані, а тому підстав для виключення даного доказу, як недопустимого не вбачається.

Так, допустимість доказу визначається виходячи, насамперед, із обставин його отримання і залучення до кримінального провадження, а умовами допустимості доказів є одержання фактичних даних із належного джерела, належним суб`єктом, в належному процесуальному порядку; належне оформлення (фіксування) джерела фактичних даних.
Судом першої інстанції було зазначено, що після огляду місця події начальник відділу забезпечення безпеки виробничої діяльності АТ «Коблево», добровільно видав та просив долучити до матеріалів кримінального провадження т.в.о. начальника СВ Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області металевий предмет, яким ОСОБА_5 наносив тілесні ушкодження потерпілому та диск для лазерних систем зчитування із відеозаписом події від 12 червня 2019 року.

Заяви про добровільну видачу даних предметів були досліджені судом першої інстанції. ( т.1 ст. п. 132,138) та доводи захисника про те, що відеозапис події з камер спостережень є неналежним та недопустимим доказом було визнано безпідставними.
Процедура введення вказаного доказу (відеозапису) в кримінальне провадження не була порушена, здійснення процесуальної дії щодо збирання доказів та отримання даного доказу, відбулося в межах кримінального провадження, тобто після внесення відомостей в ЄРДР, судом не було встановлено факту порушення балансу прав та законних інтересів сторін під час реалізації свого права на дослідження та оцінку вказаного доказу.
Щодо посилання апелянтів, що суд призначив ОСОБА_5 занадто суворе покарання, то колегія вважає їх безпідставними.

Так, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він в силу статті 89 КК України не має судимостей, однак відбував покарання за умисний злочин проти життя, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та призначив покарання обвинуваченому у відповідності з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, у мінімальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За такого, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України, про що просять апелянти.
Щодо доводів обвинуваченого відносно того, що суд визначив занадто високий розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому то слід зазначити наступне.
За змістом ст.23,ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Щодо доводів обвинуваченого відносно необґрунтовано великого розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, що підтверджують дійсність моральних страждань потерпілого та їх тяжкість, то апеляційний суд зазначає, що розмір відшкодування такої шкоди визначається судом, шляхом оцінки обставин конкретного кримінального провадження та з у рахуванням моральних страждань, переживань, які зазнав потерпілий в результаті отриманих травм.

Колегія вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував характер і обсяг страждань потерпілого, якому злочинними діями обвинуваченого було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, їх тривалість, необхідність реабілітації після них, і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд з дотриманням вище зазначених вимог закону прийняв обґрунтоване рішення щодо визначеного розміру стягнення моральної шкоди.
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для зміни вироку, про що просять апелянти, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.02.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: