УХВАЛА
Єдиний унікальний номер №440/596/18
Провадження №1-кс/943/140/2021
26 квітня 2021 року м. Буськ Львівської області
Слідчий суддя Буського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчому судді,-
ОСОБА_3 подав заяву про відвід слідчому судді ОСОБА_4 , покликаючись на те, що попередньо в Буському районному суді Львівської області цей слідчий суддя вже розглядав його скарги на неправомірні дії, бездіяльність слідчого, а також цивільні справи за його позовом, тому у нього є сумніви у неупередженості та об`єктивності слідчого судді у розгляді поданої скарги.
Вивчивши заяву про відвід судді, оглянувши матеріали справи за скаргою, приходжу до наступного висновку.
Так, у провадженні судді Буського районного суду Львівської області ОСОБА_4 перебуває скарга ОСОБА_3 про визнання бездіяльності службової особи незаконною та зобов`язання на внесення відомостейм в ЄРДР щодо реєстрації повідомлення за ознаками діянь за ч.4 ст.190 КК України,.
ОСОБА_3 подав письмову заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , покликаючись на те, що попередньо цей слідчий суддя вже розглядав його скарги на неправомірні дії, бездіяльність слідчого та прокурора, а також цивільні справи за його позовом, тому у нього є сумніви у неупередженості та об`єктивності слідчого судді у розгляді згаданої скарги.
Статтею 75 КПК Українивстановлено вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Зокрема, згідно з п.4 ч.1ст. 75 КПК Українисуддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Виходячи з мотивів заяви, саме на цю підставу для відводу покликається потерпілий. Такожст. 76 КПК Українивизначено підстави недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року, ратифікованоїЗаконом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР(далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Згідно з п. 66 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, судді повинні мати незаперечну свободу вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства (Рекомендація № R (94) 12, Принцип I (2)(d)).
Відтак, виходячи з наведених вище мотивів про незаперечну свободу судді вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства, рішення головуючого не можуть оцінюватися як ознака упередженості.
Окрім цього, порушення норм матеріального та/або процесуального права при розгляді кримінального провадження може бути лише предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанції.
Таким чином, з наведених мотивів не вбачається сумнівів в неупередженості судді, а тому заява про відвід слідчого судді задоволенню не підлягає. Будь-яких інших правових підстав передбачених ст.ст.75,76 КПК Українидля відводу головуючого в даному кримінальному провадженні судом не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.75,76,80,81 КПК України , сліддчий суддя -
у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчому судді ОСОБА_4 від участі в розгляді скарги про визнання бездіяльності службової особи незаконною та зобов`язання на внесення відомостейм в ЄРДР щодо реєстрації повідомлення за ознаками діянь за ч.4 ст.190 КК України, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1