Провадження № 11-кп/4820/112/21
Справа № 671/396/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
доповідача-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.296 КК України ОСОБА_7 , на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, з вищою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 1 року обмеження волі,
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років обмеження волі,
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 6 місяців арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно, визначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
Початок строку відбуття покарання рахується з моменту приведення вироку до виконання, в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано час його попереднього ув`язнення з 06 січня 2020 року по 09 січня 2020 року, включно.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні цілодобово залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 1600 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовлено.
Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2020 року (справа № 671/33/20), згідно якої накладено арешт на поліцейську світло-відражаючу жилетку з написом Поліція, нагрудну боді-камеру поліцейського ОСОБА_11 , легковий автомобіль Toyota Avensis на польській реєстрації НОМЕР_1 , зеленого кольору, скасовано.
Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.
За вироком місцевого суду, 06 січня 2020 року, біля 21 год. 38 хв. в смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області на автодорозі М-12, неподалік торгово-готельного комплексу Грецька долина,інструктором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержантом поліції ОСОБА_10 та інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_11 , було здійснено супровід транспортного засобу Toyota Avensis на іноземній реєстрації НОМЕР_2 , за підозрою водія у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому, було здійснено вимогу про зупинку транспортного засобу Avensis на іноземній реєстрації НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , незважаючи на це, останій, вимог поліцейських про зупинку транспортного засобу не виконав та продовжив рух, після чого, неподалік господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , залишив автомобіль та заховався від поліцейських. Через декілька хвилин після цього, ОСОБА_7 вийшов із господарства і вступив у конфлікт із інструктором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержантом поліції ОСОБА_10 та інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_11 . Під час зазначеного конфлікту ОСОБА_7 ,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив активний опір працівникам правоохоронного органу, не реагував на законні вимоги останніх, а навпаки, діючи умисно, усвідомлюючи, що перед ним перебувають поліцейські, чинив їм опір та поводив себе агресивно, а саме, у відповідь на зауваження поліцейських, відмовився припиняти протиправні дії, обзивав їх нецензурними словами, погрожував останнім фізичною розправою.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 на вигляд перебував у стані алкогольного сп`яніння, подальші його дії були непередбачувані і могли завдати шкоди здоров`ю поліцейських, для забезпечення особистої безпеки, припинення правопорушення, на підставі ст. 44 Закону України Про Національну поліцію, інструктор роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержант поліції ОСОБА_10 та інспектор роти №3 Управління патрульної поліції Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_11 застосували до ОСОБА_7 фізичний вплив. В цей час ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували у форменому одязі, є працівниками поліції і діють у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, продовжуючи чинити їм опір, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, штовхав руками та шарпав за одяг працівників правоохоронного органу, в результаті чого пошкодив формену жилетку поліцейського ОСОБА_10 та наніс йому близько трьох ударів кулаками обох рук в обличчя, а також два удари правою ногою в лівий колінний суглоб ОСОБА_11 , спричинивши останнім тілесні ушкодження.
Крім того, 06 січня 2020 року, біля 21 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняючи опір працівникам правоохоронного органу, а саме інструктору роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержанту поліції ОСОБА_10 та інспектору роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанту поліції ОСОБА_11 , які перебували в одностроях поліцейських, з шевронами, погонами, іншими відповідними атрибутами, які розташовані на одностроях відповідно до Наказу МВС України від 19.08.2017 року №718 "Про затвердження Правил носіння однострою поліцейських",екіпіровані засобами індивідуального захисту встановленого зразка, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, наніс близько трьох ударів кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, садна шкіри обличчя, крововиливів м`яких тканин лобної ділянки голови зліва та нижньої щелепи справа, які згідно із висновком експерта № 25 від 25.02.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та два удари правою ногою в лівий колінний суглоб ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: часткового розриву медіальної колатеральної зв`язки з накопиченням крові в лівому колінному суглобі з запаленням суглобової сумки та синовіальної оболонки суглобу, підвивиху лівого надколінника доверху, які згідно із висновком експерта №26 від 25.02.2020 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Також, 26 січня 2020 року біля 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу АЗС ANP по вул. Миру 1 (а) в смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, безпричинно, з хуліганських спонукань, в присутності інших осіб, грубо порушуючи при цьому громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, почав образливо чіплятись до жителя с.Кривачинці Волочиського району Хмельницької області ОСОБА_12 , обзивав останнього нецензурними словами, після чого, поводячи себе агресивно, безпричинно, умисно наніс ОСОБА_12 декілька ударів кулаками рук по обличчю та ногами по тулубу, від яких ОСОБА_12 впав на землю, після чого ОСОБА_7 наніс останньому множинні удари ногами та кулаками рук в різні частини тіла, заподіявши потерпілому фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді: припухлості та крововиливу на обох повіках правого ока, точкових крововиливів під кон`юнктиву правого ока, поверхневої рани в ділянці верхньої повіки правого ока, садна на нижній губі справа, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи посередині, садна на тім`яній ділянці посередині, садна в ділянці завитка лівого вуха, контузії обох очей, струсу головного мозку, зламу коронкової частини 2-го та 4-го зуба на верхній щелепі зліва, крововиливу на переднє-зовнішній поверхні правого плеча, які згідно висновку СМЕ №12 від 25.02.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок змінити, в частині призначеного покарання та призначене ОСОБА_7 покарання зменшити у зв`язку з невідповідністю тяжкості злочину та особи обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296, ч.2 ст.342 КК України у виді штрафу, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого, за ч.2 ст.345 КК України у виді 2 років обмеження волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки повідомляти упоноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до упоноваженого органу з питань пробації.
Крім того, просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за цивільним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7 .
Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за цивільним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 .
Стверджує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме:
- відеозапис з нагрудної камери ОСОБА_11 ;
- показання свідків сторони захисту;
- висновок експерта №9 від 27.01.2020року щодо стану здоров`я ОСОБА_7 ;
- висновок досудової доповіді органу пробації та інформацію про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_7 .
Також місцевим судом не враховано, що свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вказувалися обставини спричинення їм моральної шкоди та фізичного впливу від поліцейських, факт того, що вони заходили на господарство двічі (що є у показах самих потерпілих) й мали можливість вирішити конфлікт мирним шляхом.
Поверхнево досліджено обставини, що пом`якшують покарання, не враховано шире каяття обвинуваченого, визнання вини за ч.1 ст.296 КК України, які були висловлені ОСОБА_7 в дебатах судового засідання першої інстанції.
Крім того, не враховано повне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_12 та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого з його боку. А потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не з`являлися в судові засідання та не висловлювали своєї позиції у дебатах, чим показали своє незацікавлення у вирішенні даної справи та неповагу до інших учасників процесу.
Недостатньо досліджено характер і розмір заподіяної шкоди.
Не виявлено причин і умови, що сприяли вчиненню злочину передбаченого ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, які мають істотне значення для справи.
Місцевий суд, на думку апелянта, помилково дійшов висновку про суперечливість та непослідовність показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , батьків обвинуваченого та його сестри ОСОБА_15 , щодо провокації поліцейськими конфлікту, оскільки вони були очевидцями та також постраждали від дій патрульних.
Зазначає, що неповно досліджено версію захисту щодо наявності в діях ОСОБА_7 необхідної оборони та явної провокативної протиправної поведінки, що не відповідає обов`язкам посадових інструкцій потерпілих-поліцейських ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , яка і стала причиною конфлікту.
Апелянт просить взяти до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні 4 неповнолітніх дитини, не притягувся до кримінальної відповідальності, визнав вину за ч.1 ст.296 КК України, щиро кається, критично ставиться до своїх дій, примирився та відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_12 , який не має жодних претензій до ОСОБА_7 , та провокативну поведінку потерпілих поліцейських.
Крім того, апелянт вважає, що позивачі обгрунтували заподіяну їм моральну шкоду виключно словами, не надавши належних та допустимих доказів, тому в задоволенні цивільних позовів слід відмовити.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу в частині пом`якшення покарання та вирішення цивільного позову, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду та його заперечення щодо задоволення апеляційної скарги поданої захисником, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.296 КК України, при наведених в вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Дії ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, за ч. 1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка проявилась в нанесенні потерпілому ОСОБА_12 тілесного ушкодження.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах вимог поданої апеляційної скарги, тому судова колегія, при перевірці вироку суду першої інстанції, не наводить доводів на підтвердження висновків суду першої інстанції, в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких злочинів, врахував суспільну небезпечність вчинених злочинів, характер та спосіб їх вчинення, особу обвинуваченого, його поведінку, думки потерпілих. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд не встановив. Спричинену шкоду не всім потерпілим відшкодував. Обставини, що обтяжують покарання судом встановлено, що кримінальні правопорушення скоєнні ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання суд, в повній мірі, врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається апелянт, обвинувачений та його захисник.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає таке рішення переконливим та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи захисника, що суд першої інстанції не врахував в якості пом`якшувальної покарання обставини - щире каяття обвинуваченого, визнання вини за ч.1 ст.296 КК України, повне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_12 та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого з його боку, не заслуговують на увагу, оскільки суд, як вбачається з вироку, не встановив обставин, які пом`якшують покарання, та зазначив, що невизнання вини ОСОБА_7 та заперечення ним вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, розцінив як спосіб захисту для уникнення від відповідальності за вчинене.
Судження апелянта, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, не притягувся до кримінальної відповідальності, визнав вину за ч.1 ст.296 КК України, щиро кається, критично ставиться до своїх дій, примирився та відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_12 , який не має жодних претензій до ОСОБА_7 , та провокативна поведінка потерпілих поліцейських, може вплинути на пом`якшення покараня, є помилковими, оскільки судом першої інстанції зазначені обставини враховані у вироку та не можуть вплинути на зміну вироку, в частині призначеного покарання.
Підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому, передбаченого санкціями вказаних статей, колегія суду не вбачає, як не вбачає і підстав для застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не надав належної оцінки щодо стягнення моральної та майнової шкоди потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що суд прийняв рішення про стягнення шкоди не на підставі процесуальних документів, колегія суддів відхиляє, оскільки суперечать матеріалам справи, які досліджені судом першої інстанції, яким суд надав вірну оцінку.

Згідно з ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конвенція із захисту прав людини й основних свобод закріплює положення про те, що визнання достоїнства, властивого всі членам суспільства, є основою волі, справедливості й загального миру. Ці ідеї відображені в Конституції й законах України, а право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадянина й законних інтересів юридичних осіб.

Вирішуючи питання про цивільний позов, суд першої інстанції позовні вимоги, в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнив частково, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_11 1600 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи розмір завданої матеріальної шкоди, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в суді першої інстанції, вказували, що з приводу отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ ТМО МВС України з 08 січня 2020 року по 15 січня 2020 року, потерпілий ОСОБА_11 у січні 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні та у період з 02 лютого 2020 року по 10 лютого 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кам`янець-Подільської ЦРЛ.
На підтвердження даних витрат потерпілими в суді першої інстанції було надано підтверджувальні документи, які були дослідженні, оцінені.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_10 спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_11 - тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, внаслідок чого у потерпілих відбулося порушення нормального ритму життя, було приниження честі та гідності, вони перенесли фізичний біль, нервовий стрес, переживання та певні негативні зміни у житті, мусили докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Ці фактичні обставини справи на думку колегії суддів давали суду підстави для часткового задоволення цивільних позовів в частині матеріального та морального відшкодування, з викладеною у вироку мотивацією, з чим повністю погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3