Справа № 308/6125/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження №0000629 від 19.05.2018 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки смт. Недригайлів Сумської області, мешканки АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні якої перебуває двоє неповнолітніх дітей, працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України

встановив:

10 квітня 2018 року між ОСОБА_7 , яка згідно з Свідоцтва серії НОМЕР_1 від 05.11.1999 про державну реєстрацію є фізичною особою-підприємцем, та ОСОБА_4 було укладено трудовий договір № б/н для виконання робіт на посаді бармен-офіціанта з посадовим окладом 4200 гривень на місяць в магазині-кафетерії за адресою АДРЕСА_2 . Так, 10 квітня 2018 року було проведено інвентаризацію наявних товарно-матеріальних цінностей в магазині-кафетерії за адресою АДРЕСА_2 , про що свідчить Акт прийому-передачі матеріально-товарних цінностей з власноручним підписом ОСОБА_4 та учасників інвентаризації ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_4 приступила до виконання робіт в магазині-кафетерії. В період часу з 10 квітня 2018 року по 16 квітня 2018 року ОСОБА_4 виконувала покладені на неї обов`язки бармен-офіціанта. Однак всупереч прийнятим на себе зобов`язанням ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді бармен-офіціанта в магазині-кафетерії, будучи матеріально відповідальною особою, згідно з типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 10 квітня 2018 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з єдиним прямим умислом, тобто передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів на особисте збагачення протягом періоду з 10 квітня 2018 року по 16 квітня 2018 року вилучила з каси магазину-кафетерію за адресою АДРЕСА_2 готівкові кошти на загальну суму 4410, 35 гривень, про що свідчить проведення інвентаризації наявних товарно-матеріальних цінностей та складання акту прийому-передачі матеріально-товарних цінностей від 16 квітня 2018 року з власноручними підписами ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а саме - привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

В обвинувальному акті зазначено, що розглядуваним кримінальним правопорушенням було заподіяно матеріальну шкоду у сумі 4410, 35 грн. потерпілій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у інкримінованому їй злочині визнала, щиро розкаялася та пояснила, що в квітні 2018 року працювала барменом-офіціантом в магазині-кафетерії в с. Розівка Ужгородського р-ну, з каси якого вилучила готівкові кошти на суму близько 4500 грн.

В судовому засіданні прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, представництво своїх інтересів доручила адвокату ОСОБА_6 , який в судовому засіданні підтримав позицію прокурора щодо покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора та обвинуваченої, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності її позиції у суду немає.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 .

Суд прийшов до висновку про те, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, правильно.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який наразі згідно зі ст. 12 КК України відноситься до нетяжких, особу винної, яка позитивно характеризується за місцем проживання, одружена та має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, має постійне місце роботи, а також обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 - щире каяття.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 50 КК України яким визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, з огляду на положення ст. 65 КК України, яким встановлено, що особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи вищевказані дані, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді штрафу без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю згідно з санкцією ч. 1 ст. 191 КК України, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

Призначаючи розмір штрафу обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує, що вищезазначене кримінальне правопорушення обвинувачена скоїла до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020, яким посилено санкцію ч. 1 ст. 191 КК України, а тому з урахуванням ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 5 КК України, суд вважає необхідним визначити розмір штрафу у межах санкції ч. 1 ст. 191 КК України, яка діяла до набрання чинності вищезазначеного Закону, оскільки санкція вказаної частини статті у новій редакції посилює кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, і тому вищезазначений Закон не має зворотної дії в часі відповідно до ст. 5 КК України.

Беручи до уваги викладене, суд на підставі ст. 5 КК України визначає покарання у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 191 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався, речові докази, а також витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1