Справа № 439/1024/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1195/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за ч. 2 ст.194 КК України щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження с. Пониковиця Бродівського району Львівської області, зареєстроване місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , яке збігається із місцем його постійного проживання,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з ухвалою,ОСОБА_7 24 травня 2020 року близько 20.00 год., перебуваючи біля тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , у якій знаходиться магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у якому здійснює торгівельну діяльність та котрий належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_10 , переслідуючи мету умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про наявність у кишені його одягу запальнички, підійшов до приміщення тимчасової споруди, а саме до задньої стіни, що від входу та, діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи запальничку, умисно підпалив лічильник електронний однофазний, що кріпився у захисній шафі, вбудованій на задній стіні тимчасової споруди, що спричинило поширення вогню та знищення зазначеного однофазного електронного лічильника, вартість якого становить 1632,03 грн., проводу БПВЛ1, перерізу 1х10мм2, вартість якого 32,44 грн.; шафи вбудованої SWP-0 розм.120х67х340мм, вартістю 234,62 грн.; захисної трубки (гофровану) 25х2,5мм-4м, вартістю 23,24 грн., які належать потерпілій ОСОБА_10 , унаслідок чого потерпілій заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 2 230,82 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, що виразились у знищенні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини покликання на умисне, з хуліганських мотивів та з метою умисного пошкодження чужого майна вчинення ОСОБА_7 , який усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, суспільно небезпечного діяння, у решті ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною і підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_7 , переслідуючи мету умисного пошкодження чужого майна, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно підпалив електронний лічильник, що кріпився у захисній шафі, вбудованій на задній стіні магазину.

На його переконання, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюється лише щодо осудної особи.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку адвокатаОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи прокурора у апеляційній скарзі на необхідність виключення із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали покликання на те, що у вчиненому ОСОБА_7 суспільно небезпечному діянні наявні ознаки суб`єктивної сторони зазначеного злочину, з огляду на наступне.

Так, статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що місцевий суд уваги не звернув.

Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Ураховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, зокрема, при вчиненні умисного пошкодження майна винний усвідомлює, що він порушує право власності, знищує чи пошкоджує чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності), а бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, при цьому прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Усупереч вищевказаним положенням кримінального та кримінального процесуального законів в оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що ОСОБА_7 , переслідуючи мету умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про наявність у кишені його одягу запальнички, підійшов до приміщення тимчасової споруди, а саме до задньої стіни, що від входу та, діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи запальничку, умисно підпалив лічильник електронний однофазний, що кріпився у захисній шафі, вбудованій на задній стіні тимчасової споруди.

Ураховуючи те, що ОСОБА_7 судом першої інстанції визнаний неосудною особою та до нього у зв`язку з цим застосовані примусові заходи медичного характеру, а також з огляду на те, що мотив та мета як обов`язкові елементи суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, відповідно до ст. 505 КПК України, не підлягають доказуванню у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції необґрунтовано встановив наявність у вчиненому ОСОБА_7 суспільно небезпечному діянні вказаних вище елементів суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

З огляду на це, колегія суддів приходить до переконання, що із мотивувальної частини ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року слід виключити покликання на мотив і мету дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, що відповідно до ст. 408 КПК України, є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити та виключити з її мотивувальної частини покликання на умисне, з хуліганських мотивів та з метою умисного пошкодження чужого майна вчинення ОСОБА_7 , який усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання, суспільно небезпечного діяння.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4