ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1977/21 Справа № 182/398/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0001896 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , до 17 липня 2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд прийшов до висновку, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_12 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. При цьому суд взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, має дружину та дітей, однак ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 15 ч.2 ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3, 263 ч. 1 КК України, за вчинення яких, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд прийшов до висновку, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Також суд взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має родину, однак ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 185 ч.5, 289 ч.3 КК України, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. З урахуванням зазначених обставин, суд прийшов до висновку, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Також суд взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.
Тому суд прийшов до висновку, що доцільним є продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою, а інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що справа розглядається вже протягом 3 років 10 місяців. Крім того, вказує на спірність кваліфікації інкримінованих йому кримінальних правопорушень, відсутність ризиків.
Поза увагою суду залишились позитивна характеристика обвинуваченого, те, що він постійно мешкає за місцем прописки, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має на утриманні матір, яка має ряд хронічних захворювань, є пенсіонером, потребує допомоги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що він раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, місце праці, позитивно характеризується.
Також обвинувачений зазначає, що він знаходиться під вартою тривалий час, клопотання прокурора ґрунтується на припущеннях, ризики не доведені.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він знаходиться під вартою чотири роки, ризики не доведені.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачені та їх захисники підтримали апеляційні скарги і з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною 5 статті 199 КПК Ураїни, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 були дотриманні в повній мірі.
При цьому, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування такого запобіжного заходу та дійшов до обґрунтованого висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0001896 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Разом з цим, як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах провадження, 19 травня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, із матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_12 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин.
Судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення яких, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин.
Судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин.
Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
З огляду на викладене, суд встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду або вплив на інших учасників, тобто перешкоджання встановленню істини по справі, а також можливість вчинити інший злочин, не зменшилися і не припинили існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуєються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.
З огляду на викладене, доводи обвинувачених щодо необґрунтованості, заявлених прокурором ризиків, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились та не припинили існувати, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання було продовжено застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що поза увагою суду залишились позитивна характеристика обвинуваченого, те, що він постійно мешкає за місцем прописки, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має на утриманні матір, яка має ряд хронічних захворювань, є пенсіонером, потребує допомоги, та доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, місце праці, позитивно характеризується, не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги посилання обвинувачених на тривалість строку застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас, враховуючи, те що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, поведінку учасників судового провадження, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25.06.2020 й Левченко та інші проти України від 11.04.2020, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що строк дії оскаржуваної ухвали, на час апеляційного розгляду, сплинув, а застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених продовжено, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судд і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4