Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівнеапеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000132 від 04 червня 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Унаметса, Вильяндиський район, Естонія, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого у ПрАТ Костопільський завод скловиробів на посаді налагоджувальника склоробних автоматів гарячої дільниці виробництва, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, інваліда третьої групи, раніше не судимого,
обвинуваченого зач.3 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, і застосувавши статті 75, 76 КК України звільнено останнього від відбування основного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк терміном 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 9480 гривень 10 копійок.
Скасовано арешт, накладений ухвалою Рівненського міського суду № 569/8969/20 від 10.06.2020 року на відеореєстратор Car Corder FHD 1080 P з носієм, а саме карткою пам`яті SanDisk Ultra 16 GB micro.
Скасовано арешт, накладений ухвалою Рівненського міського суду № 569/8969/20 від 10.06.2020 року на автомобіль Merсedes-Benz E 300T D, реєстраційний номер НОМЕР_1 належний ОСОБА_6 .
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 04 червня 2020 року, приблизно о 17 год. 24 хв., у світлу пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Mercedes-Benz E 300T D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Степанській в м. Костопіль Рівненської області в напрямку с. Корчів`я Костопільського району, поблизу будинку №88 вищевказаної вулиці, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїздну частину справа наліво відносно напрямку руху вказаного транспортного засобу.
Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що в результаті наїзду автомобілем Mercedes-Benz E 300T D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипедист ОСОБА_11 перебуваючи у небезпечному для життя стані внаслідок отриманих травм і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, нехтуючи моральними та правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, проявляючи неповагу до прав людини на життя та безпеку, поставив своїм діянням останнього у небезпечний для життя стан, що позбавляв його можливості вжити заходів до самозбереження через заподіяні тілесні ушкодження у результаті дорожньо-транспортної пригоди, не надав велосипедисту першу медичну допомогу, свідомо залишив його без допомоги, зник з місця події та не повідомив про дану дорожньо-транспортну пригоду і наявність потерпілого до жодного державного органу.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 , з моменту спричинення йому травм грудей і живота до настання смерті міг жити певний проміжок часу від декількох хвилин-десятків хвилин, що не виключає можливості залишитися людині живою за умов надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, однак останній помер на місці пригоди внаслідок отриманих травм.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.135 КК України, а саме у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.
За вироком суду ОСОБА_6 , 04.06.2020 року, о 17 год. 24 хв., завідомого залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , який перебував в небезпечному для життя стані внаслідок отриманих травм під час дорожньо-транспортної пригоди і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Дії ОСОБА_6 судом перекваліфіковано з ч.3 ст. 135 КК України на ч.1 ст. 135 КК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Вказує, що суд не взяв до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи № 74 від 25.08.2020 року, не надано належної оцінки показанням самого обвинуваченого, показанням потерпілих.
Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 , на думку прокурора, суд не дотримався вимог ст.ст. 50, 65, 75 КК України, ст. 370 КПК України, не врахував та не обґрунтував в мотивувальній частині вироку належним чином, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і безпідставно застосував норми ст. 75 КК України.
Вважає, що суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносить до тяжких, підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину з огляду на обставини його вчинення.
Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 135 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок стосовно ОСОБА_6 , яким визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Вважає, що висновки суду про відсутність доказів того, що настання смерті потерпілого перебувало у причинному зв`язку із залишенням його в небезпеці не відповідають обставинам справи, так як матеріалами справи підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між завідомим залишенням без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена вжити заходів для самозбереження та настання смерті.
На думку потерпілої, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 необґрунтовано врахував як пом`якшуючі обставини - щире каяття у вчиненому та намагання добровільно відшкодувати потерпілим завдану шкоду, внаслідок чого призначив йому покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.
Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити новий вирок, визнати ОСОБА_6 винним за ч.3 ст. 135 КК України та призначити покарання у межах санкції ч.3 ст. 135 КК України.
В запереченнях на апеляційні скарги прокурора і потерпілої захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що доводи, які в них викладені не відповідають обставинам справи, є надуманими та необґрунтованими, а судом першої інстанції належним чином оцінені докази винуватості ОСОБА_6 та його особа і прийняте законне і обґрунтоване рішення по суті справи.
Просить апеляційні скарги прокурора та потерпілої на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і не заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, потерпілу, представника потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу і не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого, захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілої, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора і потерпілої не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.135 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними судом та викладеними у вироку доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000296 від 04.06.2020, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 08.09.2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у скоєному визнав, показав, що він 04.06.2020 року, приблизно о 17 год. 00 хв. повертався з роботи додому у с. Корчів`я, по дорозі зупинився біля магазину, де купував воду і далі продовжив рух, по дорозі зненацька виїхав велосипедист, він повернув руля в ліво, щоб уникнути зіткнення, однак зіткнення уникнути не вдалося. Вказав, що він злякався і в шоковому стані поїхав з місця ДТП додому, де все розказав дружині, потім, вони з дружиною, десь через хвилин 15-20 повернулися на місце ДТП, там уже були працівники поліції, яким, він повідомив, що це він збив велосипедиста, і його арештували. Освідчення на стан алкогольного сп`яніння проводили десь після 20 год. 00 хв. Вказав, що швидкість, з якою він рухався не пам`ятає, і зазначив, що в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом. Повідомив суду, що має технічну освіту, медичної освіти не має.

Суд, обґрунтовуючи свій висновок про наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України,оцінивши надані стороною обвинувачення докази, взявши до уваги покази обвинуваченого, потерпілих, які не були свідками події, що мала місце 04.06.2020 року, виходив з того, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень, а не внаслідок залишення його в небезпечному для життя стані.
Крім того, не залишено без оцінки суду і висновок експерта № 74, відповідно до якого ОСОБА_11 від моменту спричинення травми грудей та живота до настання смерті міг жити певний проміжок часу, що могло становити декілька хвилин-десятків хвилин, що, в свою чергу, загалом, не виключає імовірність залишитись людині живою за умов надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, прийшовши до висновку, що він містить факт імовірності, а не констатації. Зазначений висновок експерта не містить відомостей про причинний зв`язок між залишенням ОСОБА_11 в небезпеці і настанням його смерті, а містить лише посилання на можливість того, що після зіткнення ОСОБА_11 міг жити певний проміжок часу.
При цьому судом взято до уваги надані стороною обвинувачення і наступні докази. Зокрема, те, що з листа № КП Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф Рівненської обласної ради від 25.06.2020 року за № 723, встановлено, що 04.06.2020 року о 17 год. 26 хв. на Центральну оперативну диспетчерську службу надійшов виклик № 256. З картки виїзду швидкої медичної допомоги № 256 від 04.06.2020 року вбачається, що прийом виклику відбувся о 17 год. 26 хв., виїзд на виклик відбувся о 17 год. 28 хв., прибуття на місце 17 год. 31 хв., попередній діагноз констатовано біологічну смерть до приїзду швидкої допомоги.
Суд виходив і з того, що за ч.3 ст.135 КК України передбачена кримінальна відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті (у тому числі завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, тим, хто сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан), за умови, що саме вони (ці діяння), а не інші фактори, спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки. В даному ж випадку смерть потерпілого була спричинена внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень, а не внаслідок залишення його в небезпечному для життя стані.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 завідомо залишив у небезпеці потерпілого ОСОБА_11 , який, від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, помер, однак матеріали справи не містять доказів того, що настання смерті потерпілого перебувало у причинному зв`язку із залишенням його в небезпеці, що відповідно виключає кримінальну відповідальність ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 135 КК України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 із ч. 3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та що потягло смерть потерпілого, підлягають перекваліфікації на ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_6 , кваліфікувавши їх саме за ч.1 ст.135 КК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання то, відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

У даній справі, як видно з її матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид, розмір покаранняі порядок його відбування та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував, особу обвинуваченого, його характеристики, характер вчиненого правопорушення та інші обставини провадження.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 , має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем роботи обвинувачений характеризується як кваліфікований, порядний, дисциплінований та відповідальний працівник із великим потенціалом, ОСОБА_6 на диспансерному нагляді у психіатра та нарколога не стоїть, на обліку у Костопільському районному відділі філії Державної установи Центр пробації у Рівненській області не перебуває, є інвалідом третьої групи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Колегія суддів вважає, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , визначене в межах санкції ч.1 ст.135 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Окрім того, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, враховуючи зазначені обставини та прийнявши до уваги досудову доповідь стосовно ОСОБА_6 , відповідно до якої орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, який і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив вибачення у потерпілої і висловив намір і можливість відшкодувати завдану шкоду потерпілій у певній сумі, що було проігноровано останньою, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, такий висновок суду належним чином мотивований та не вважається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування з наведених мотивів у апеляційних скаргах прокурора та потерпілої - відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 135 КК Українизалишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора і потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3