Номер провадження: 11-сс/813/541/21
Номер справи місцевого суду: 947/8044/21 1-кс/947/3449/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №00000401, внесеному до ЄРДР 14.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на автомобіль "Hyundai Elantra" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.08.2020 року зареєстрований та належить ОСОБА_8 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами..

Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що вилучене в ході огляду місця події майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах захисту ОСОБА_8 , вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що:

- при розгляді клопотання слідчого про арешт майна, слідчим суддею неповно досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, висновки слідчого судді суперечать одне одному, не підтверджуються дослідженими доказами;

- даний транспортний засіб, на який накладено арешт не є знаряддям злочину та не міг зберегти на собі будь-які відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження;

- автотранспортний засіб, на який накладено арешт вилучений незаконно, на що слідчий суддя уваги не звернув;

- до клопотання слідчого не долучено постанови про призначення прокурора ОСОБА_10 процесуальним керівником;

- підозра, висунута ОСОБА_8 необґрунтована, оскільки до клопотання слідчого не долучено жодного доказу стосовно правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 ;

- у постанові про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів не в повній мірі зазначено ідентифікуючі дані транспортного засобу, не вказано колір автомобіля, номер шасі (кузова, рами), що дозволило б ідентифікувати вказаний у клопотанні слідчого транспортний засіб.

На підставі вищевикладеного просить ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого, а транспортний засіб негайно повернути власнику.

В судове засідання апеляційного суду прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, повторно не з`явився, засобами електронного зв`язку надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, а також зазначив, що експертизи вже проведено, а тому автомобіль може бути повернуто.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку представника власника майна ОСОБА_6 , який вважав за можливе розглянути справу за відсутності прокурора, враховуючи його належне повідомлення про день та час розгляду справи та звернення з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У клопотанні слідчого зазначено, що 14.03.2021 року приблизно о 17:40 год. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем "Hyundai Elantra" р.н. НОМЕР_1 , по вул. Центральній біля буд. 64В, в с. Василівка Біляївського району, Одеської області, рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. Водій ОСОБА_8 місце пригоди покинув. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть особи.
14.03.2021 року в ході проведених оперативно-розшукових заходів був виявлений та оглянутий автомобіль "Hyundai Elantra" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований та належить ОСОБА_8 , та який в подальшому був тимчасово вилучений та доставлений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шоссе, 31а.
15.03.2021 року автомобіль "Hyundai Elantra" реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 був визнаний речовим доказом.
Мотивуючи підстави для накладання арешту на зазначений автомобіль, слідчий у клопотанні зазначив, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що автомобіль "Hyundai Elantra" реєстраційний номер НОМЕР_1 має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без його вилучення існує реальна загроза зміни або знищення слідової інформації, яка наявна на теперішній час на транспортному засобу, враховуючи необхідність проведення судових експертиз, які будуть призначені за матеріалами кримінального провадження, а саме автотехнічної, транспортно-трасологічної на предмет причетності до даної дорожньо-транспортної події, необхідності встановлення технічного стану автомобіля та інші обставини ДТП, а тому необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно - автомобіль "Hyundai Elantra" реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що вилучене в ході огляду місця події майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.
Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про залучення речових доказів від 15.03.2021 року, згідно якої автомобіль "Hyundai Elantra" реєстраційний номер НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №00000401 від 14.03.2021 року.
Слідчий суддя дійшов вірного висновку, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.
Апеляційний суд погоджується з висновками ухвали слідчого судді про те, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №00000401.
Положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підозра, висунута ОСОБА_8 , необґрунтована, оскільки описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з долученими слідчим до клопотання протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом огляду місця події, дозволяють дійти висновку про наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Посилання захисника в судовому засіданні апеляційного суду на наявність кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 , у якому він визнаний потерпілим не спростовує обґрунтованості підозри йому у даному кримінальному провадженні.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Отже, прокурор довів достатність підстав вважати, що могло бути вчинене вказане кримінальне правопорушення, що може бути підставою для арешту майна. При цьому на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі встановлювати наявність складу злочину, винуватість осіб та ступінь їх вини. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей визначає, що кримінальне правопорушення могло бути вчинено за описаних прокурором обставин.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що долучені до клопотання слідчого докази є недопустимими та неналежними. Так, посилання захисника на відсутність постанови про призначення прокурора процесуальним керівником спростовується доданою прокурором копією відповідної постанови.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання захисника на недопустимість такого доказу як протокол огляду місця події з огляду на проведення такого огляду до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, оскільки проведення такого огляду передбачено ч.3 ст.214 КПК України, згідно якої у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Апеляційний суд з урахуванням обставин скоєння злочину та того, що за версією слідства ОСОБА_8 місце пригоди покинув та його автомобіль був виявлений в ході проведених оперативно-розшукових заходів,звертає увагу на те, що згідно протоколу, огляд проводився 14.03.2021 року з 21 го.30 хв до 22 год.15 хв., тоді як згідно Витягу відомості про злочин було внесено до ЄРДР 14.03.2021 року об 21 год.42 хв., та вважає, що проведення огляду місця події відповідає вимогам ч.3 ст.214 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що під видом огляду місця події було фактично проведено обшук автомобіля, який повинен відбуватись на підставі ухвали слідчого судді, є неспроможними з огляду на те, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року, наявної у вільному доступі у Єдиному державному реєстру судових рішень, задоволено подане в порядку ч.3 ст.233 КПК України клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення огляду салону «Hyundai Elantra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що слідчий, у відповідності до вимог ч.5 ст.171 КПК України на наступний день після тимчасового вилучення автомобіля звернувся до слідчого судді з клопотанням про його арешт.
Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що автомобіль, на який накладено арешт, не є знаряддям злочину та не міг зберегти на собі будь-які відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження з підстав того, що протоколом його огляду не встановлено видимих пошкоджень, оскільки, виходячи з описаної у клопотанні фабули кримінального правопорушення, автомобіль може містити невидимі сліди та пошкодження, встановлення яких може мати суттєве значення для розгляду кримінального провадження та для виявлення яких були призначені відповідні експертизи, на момент накладення арешту на майно необхідність в таких діях була беззаперечною, оскільки для проведення неупередженого експертного дослідження транспортний засіб має бути наданий в незмінному його вигляді. У зв`язку з чим, слідчий суддя прийняв обґрунтоване рішення, а доводи апелянта з цього приводу є також необґрунтованими.
Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що у постанові про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів не в повній мірі зазначено ідентифікуючі дані транспортного засобу, оскільки зазначені у постанові марка, модель та реєстраційний номер дозволяють ідентифікувати транспортний засіб.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що у зв`язку з накладанням арешту на майно порушується права власника такого майна на його володіння з таких підстав.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням слідчого про арешт майна слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні №00000401 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки у ньому не зазначено підстав та обґрунтування накладання арешту на майно, спростовується змістом клопотання, у якому зазначено як підстави так і обґрунтування накладання арешту на майно.

Обставина, зазначена прокурором, що експертизи вже проведено, а тому автомобіль може бути повернуто, з урахуванням того, що апеляційний суд перевіряє законність ухвали на момент її постановлення, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки на момент її постановлення була необхідність застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України власник майна має право звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.
Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах захисту ОСОБА_8 , так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.170- 174, 370, 395, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчогосудді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №00000401, внесеному до ЄРДР 14.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4