ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 663/174/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/589/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.190 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000016 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Скадовського районного суду Херсонського області від 06 квітня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Приморське, Скадовського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

24 січня 2019 року вироком Скадовського районного суду Херсонської області за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, 2 ст.76 КК України;

засуджено:

за ч.1 ст.190 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.71, п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 24 січня 2019 року і сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що він 06 січня 2021 року близько 18:50 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, шляхом обману, під вигаданим приводом здійснити телефонний дзвінок, заволодів мобільним телефоном марки «Sigma X-treme IO93», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 999,00 грн., що належить ОСОБА_9 , та, не маючи наміру його повертати, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, вважає вирок суду в частині призначення покарання таким, що ухвалений у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обгрунтування доводів зазначає про те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю проступку, характеризується посередньо, а тому наявні підстави для призначення йому менш суворого покарання.

Просить змінити вирок в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.190 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.71, п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 24 січня 2019 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги, просив їх задовольнити та змінити вирок суду в частині призначеного покарання, думку прокурора про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.190 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Як убачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального проступку, за який він засуджений, в обсязі висунутого йому обвинувачення.

Оскільки він та інші учасники судового провадження, не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Що ж до доводів захисника про суворість призначеного покарання та наявність підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 випливає, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Доводи апелянта про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, є непереконливими.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання занадто суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, вчинив кримінальний проступок в період іспитового строку, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога з певним діагнозом, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а також обставини, що впливають на його покарання, з яких пом`якшуючою відповідно до ст. 66 КК України визнано - щире каяття, про що свідчить повне визнання своєї вини, обтяжуючою обставиною згідно ст.67 КК України визнано рецидив злочинів.

Врахувавши конкретні обставини, дані про особу ОСОБА_8 , наявність у нього не знятої та не погашеної судимості за вчинення умисного злочину, покарання за вчинення якого йому було призначено із застосуванням ст.75 КК України, що безпосередньо вказує на його схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції та правильно призначив йому покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України, застосувавши при цьому положення ст. 71, 72 КК України, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформованій 25.06.2018 року у справі №511/37/16-к, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисником вказано ті обставини, які були встановлені судом першої інстанції та враховані при призначенні покарання, яке є співмірним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не становить «особистий надмірний тягар для особи», оскільки покарання, зважаючи на негативну репутацію обвинуваченого, має відповідати і інтересам суспільства.

В апеляційній скарзі захисником не наведено нових обставин, які були невідомі суд на час ухвалення вироку, які б свідчили про наявність підстав для зменшення розміру призначеного ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків.

Даних про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3