1Справа № 335/238/17 1-кп/335/294/2021
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 003782 від 23 серпня 2014 року за обвинуваченням:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки Російської Федерації, яка має середню спеціальну освіту, розлученої, фізичної особи-підприємця, пенсіонерки, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за таких обставин.

З липня 2000 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . З 29.09.2013 року ОСОБА_7 фактично припинив з ОСОБА_5 шлюбні відносини і вони стали проживати окремо. У подальшому 05.03.2014 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 20, у зв`язку із тим, що вони не мали неповнолітніх дітей та майнового спору.

ОСОБА_5 до офіційного оформлення розірвання шлюбу розробила злочинну схему, спрямовану на заволодіння майном ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 домовилася з ОСОБА_7 про добровільний розподіл сумісно придбаного у шлюбі майна, а саме оформлення на ОСОБА_5 договору дарування частки в квартирі АДРЕСА_2 , а також передачу ОСОБА_5 40 000 доларів США, після чого вона повинна була написати розписку, якою підтверджувалось отримання ОСОБА_5 грошових коштів в рахунок погашення різниці вартості розділеного, сумісно придбаного у шлюбі майна, та відсутності до ОСОБА_7 претензій майнового характеру.

Для написання вказаної розписки ОСОБА_5 планувала використати заздалегідь заготовлену нею канцелярську авторучку з особливими хімічними властивостями чорнил, записи, виконані якими, через нетривалий час після виконання, стають не розрізняємими для звичайного людського ока, тобто без можливості впевнено бачити їх людині у видимому спектрі, для того, щоб ОСОБА_7 не зміг використати даний документ та юридично підтвердити наведені в ньому обставини.

21.02.2014 року у денний час, після того, як усі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 були підготовлені, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчено договір, зареєстрований в реєстрі за № 769 від 21.02.2014 року, згідно з яким, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 домовилися про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності на квартиру, та ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 належну йому Ѕ частину житлового помешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, 21.02.2014 року у денний час ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні офісу нотаріуса ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , зайшли в кімнату, яка знаходиться біля кабінету нотаріуса, де ОСОБА_7 здійснив передачу грошових коштів у сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, а ОСОБА_5 з використанням заздалегідь заготовленої нею канцелярської ручки не встановленого слідством зразка, з особливими хімічними властивостями чорнил, записи виконані якими, через нетривалий час після використання стають не розрізняємими для звичайного людського ока, тобто без можливості впевнено бачити їх людині у видимому спектрі, написала розписку про отримання нею вказаних грошових коштів та відсутність у неї претензій матеріального характеру до ОСОБА_7 після розлучення, яку передала ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 40 000 доларів США, що згідно інформації НБУ щодо курсу валюти на 21.02.2014 року, складає 353 520 гривень, та 1/2 частину в житловому помешканні за адресою: АДРЕСА_4 , в рахунок погашення різниці вартості розділеного, сумісно придбаного у шлюбі майна, та відсутності в подальшому до ОСОБА_7 претензій майнового характеру.

Разом з тим, через деякий час ОСОБА_7 виявив, що рукописний текст розписки, написаної ОСОБА_5 ледь читається, та у подальшому , - зовсім зник. На усну вимогу повторного написання розписки, ОСОБА_5 категорично заперечувала домовленості щодо розподілу сумісно придбаного у шлюбі майна, та заперечувала отримання грошових коштів і факт написання відповідної розписки.

Після шахрайського заволодіння майном ОСОБА_7 , ОСОБА_5 13.06.2014 року звернулася до Орджонікідзевського районного суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, а саме: житлового помешкання за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобілю «Нісан»; автомобілю «Ауді»; 10% вартості нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 ; 30% вартості нежитлового-приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_7 .

З матеріалів даної справи в Орджонікідзевському суді ОСОБА_7 виявив, що ОСОБА_5 приховала їх домовленості про добровільний розподіл майна, зокрема, одержані від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 40 000 доларів США та частку квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком судової технічної експертизи на аркуші паперу А4 встановлений зміст невидимих записів « ОСОБА_9 , серия ЗП № 1559/54061 получила в счет погашения разницы стоимости разделенного нами, совместно приобретенного в браке имущества при обоюдном согласиии 40 (сорок тысяч) долларов США. Городецкая Галина Бусевна никиких материальных претензий к ОСОБА_10 не имею. 21 февраля 2014 г. Подпись Городецкая».

Таким чином, ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що своїми умисними діями, що виразились у створенні нею обставин перед ОСОБА_7 про вигідність умов добровільного поділу майна, шахрайським шляхом заволоділа майном ОСОБА_7 а саме: грошовими коштами ОСОБА_7 у сумі 40 000 доларів США, що згідно інформації НБУ, а саме курсу валюти на 21.02.2014 складає 353 520 грн.; 1/2 частини житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 146 995,5 грн., а всього на загальну суму 500 515,5 грн., яка в 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, яке кваліфікується як шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах.

Судовий розгляд проведено суддею одноособово згідно зі змінами в частину другу статті 31 КПК України (в редакції Закону № 817-IX від 21.07.2020 року), в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе стосовно обставин, викладених в обвинувальному акті, не визнала та пояснила суду, що з ОСОБА_7 перебувала у шлюбі до 2013 року. В цей час приблизно за 200 000 доларів США здійснила відчуження квартири в м. Москва, яку придбала до шлюбу, а отримані грошові кошти без письмової розписки передала чоловікові. За ці гроші придбали нерухомість і автомобіль на ім`я ОСОБА_7 . Кошти що залишились, він повинен був покласти на депозит в банк, але колишній чоловік без згоди передав їх своєму сину, у якого були борги в 40 000 доларів США. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 обіцяв розрахуватись, але свою обіцянку не виконав. З приводу поділу майна звернулась до суду, який виніс рішення і його оскаржувала в апеляційному порядку. ОСОБА_11 повернув 40 000 доларів США, які вона раніше відкладала на своє лікування в іншій країні. Розписку, про яку йдеться в обвинувальному акті, не писала, будь-яких спеціальних кулькових ручок та чорнил не використовувала, що і підтвердила одна з експертиз. Вважає, що ОСОБА_11 все це сфальсифікував для того, щоб розквитатись з нею.

Так, сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй діяння посилалась на досліджені в судовому засіданні письмові та речові докази, а саме:

- копію висновку експертного дослідження № 18/36-2 від 27.02.2014 року, проведеного науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Запорізькій області на запит ОСОБА_7 , з наданням одного аркушу паперу формату А-4, згідно якого, на аркушу паперу формату А-4 встановлений зміст невидимих записів: « АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 , серия ЗП № 1559/54061 получила в счет погашения разницы стоимости разделенного нами, совместно приобретенного в браке имущества при обоюдном согласии 40 (сорок) тысяч долларов США. Городецкая ОСОБА_12 , никаких материальных претензий к ОСОБА_10 не имею. 21 февраля 2014 г. подпись ОСОБА_13 » (т.2, а.с.89-90);

- копію договору від 21.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 в реєстрі за № 769, згідно якого ОСОБА_7 та ОСОБА_5 домовилися про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності, визначили що частки у праві власності на квартиру у кожного є рівними, та ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 (т.2, а.с.92);

- висновок експерта № 143 від 09.09.2014 року, проведений за постановою слідчого від 09.09.2014 року, об`єкт дослідження аркуш білого кольору формату А4, в верхній частині одного з боків аркушу наявне нашарування речовини сірого кольору, виявлені латентні (невидимі) записи наступного змісту: « ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , серия ЗП № 1559/54061 получила в счет погашения разницы стоимости разделенного нами, совместно приобретенного в браке имущества при обоюдном согласии 40 (сорок) тысяч долларов США. Я ОСОБА_5 , никаких материальных претензій к ОСОБА_10 не имею. 21 февраля 2014 г. (подпись) Городецкая» (т.2, а.с.98-100);

- висновок експерта Д/№143 від 11.06.2015 року, проведений за постановою слідчого від 04.06.2015 року, об`єкт дослідження зразки підпису та почерку ОСОБА_5 , згідно якого «рукописний текст наданої для дослідження розписки від 21.02.2014 року виконаний ОСОБА_5 , підпис в даній розписці виконаний, ймовірно, ОСОБА_5 » (т.2, а.с.127-147).

В судовому засіданні, що відбулось 11.01.2021 року, судом прийнято відмову прокурора від допиту свідків обвинувачення.

Постановою слідчого від 15.12.2016 року визнано речовим доказом аркуш паперу, наданий потерпілим ОСОБА_7 , за результатами якого складені висновок судово-технічної експертизи № 143 від 09.09.2014 року та висновок судової почеркознавчої експертизи Д/№143 від 11.06.2015 року (т.2, а.с.142).

Як встановлено судом, Висновком начальника УИМ СУИМ РО ЗГУ від 19.08.2014 року перевірка за заявою ОСОБА_7 була припинена (т.2, а.с. 85).

23.08.2014 року слідчим Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області ОСОБА_15 за №003782 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості, що містяться в матеріалах правоохоронних та контролюючих органів про те, що 22.08.2014 року до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області надійшли матеріали про те, що при розділі майна між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 остання незаконно, шахрайськими діями намагається заволодіти майном ОСОБА_7 (т.2, а.с.81).

Звертає на себе увагу той факт, що заява ОСОБА_7 про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення в матеріалах справи відсутня.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні неодноразово закривалось та поновлювалось.

04.01.2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ст.190 ч.4 КК Країни направлено до суду для розгляду.

30.03.2020 року по справі судом винесено виправдовувальний вирок, який скасовано ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15.07.2020 року.

Під час нового судового розгляду, всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, в частині інших відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

З урахуванням того, що прокурор під час проведення судового розгляду відмовився від допиту свідків обвинувачення, покази свідків, надані ними під час проведення досудового розслідування, виходячи з принципу безпосередності дослідження показань, судом при винесенні вироку не оцінювались та не враховувались.

Згідно п.6 ч.1 КПК України, потерпілий протягом кримінального має право давати пояснення, показання або відмовитися їх давати.

Потерпілий ОСОБА_11 неодноразово викликався в судове засідання, був повідомлений належним чином про день, час та місце проведення судового розгляду, однак особисто не з`явився, не побажав надати свої покази суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутність (т.4, а.с.58). Його інтереси в ході судового розгляду представляв адвокат ОСОБА_4 .

Таким чином, постановляючи вирок, суд виходить з оцінки доказів, що фактично складаються з висновків трьох експертиз та речового доказу аркушу паперу.

Так, згідно з долученої до матеріалів провадження копії висновку експертного дослідження № 18/36-2 від 27.02.2014 року, проведеного науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Запорізькій області, на запит ОСОБА_7 , на наданому одному аркуші паперу формату А-4 встановлений зміст невидимих записів: « АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 , серия ЗП № 1559/54061 получила в счет погашения разницы стоимости разделенного нами, совместно приобретенного в браке имущества при обоюдном согласии 40 (сорок) тысяч долларов США. Городецкая ОСОБА_12 , никаких материальных претензий к ОСОБА_10 не имею. 21 февраля 2014 г. подпись ОСОБА_13 » (т.2, а.с.89-90).

При цьому, звертає на себе увагу той факт, що, по-перше: вказаний висновок проведено експертом на запит ОСОБА_7 , а не на виконання постанови слідчого чи ухвали слідчого судді.

Про проведення такого дослідження інша сторона кримінального провадження повідомлена не була, чим була позбавлена права надати свої заперечення чи поставити свої запитання експерту.

По-друге: відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, порядок залучення експерта регламентований ст.243. Вказана стаття розміщена в главі 20 КПК України «Слідчі (розшукові) дії», тобто вказана дія є слідчою.

Однак, висновок проведено 27.02.2014 року, тобто до внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, що відбулось 23.08.2014 року, тобто до початку досудового розслідування.

По-третє: при проведенні дослідження експерт не попереджувався про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків.

До того ж, оригінал вказаного висновку суду не надано і тому суд вимушений обмежитись дослідженням лише його копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд встановив порушення вимог КПК України при проведенні висновку експертного дослідження № 18/36-2 від 27.02.2014 року та визнає його недопустимим доказом.

Що стосується висновку експерта № 143 від 09.09.2014 року, проведеного за постановою слідчого від 09.09.2014 року, то об`єктом його дослідження був аркуш білого кольору формату А4. В верхній частині одного з боків аркушу експерт встановив наявне нашарування речовини сірого кольору, виявлені латентні (невидимі) записи наступного змісту: « ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , серия ЗП № 1559/54061 получила в счет погашения разницы стоимости разделенного нами, совместно приобретенного в браке имущества при обоюдном согласии 40 (сорок) тысяч долларов США. Я ОСОБА_5 , никаких материальных претензій к ОСОБА_10 не имею. 21 февраля 2014 г. (подпись) Городецкая» (т.2, а.с.98-100).

Згідно висновку експерта Д/№143 від 11.06.2015 року, проведеного за постановою слідчого від 04.06.2015 року, об`єктом дослідження були зразки підпису та почерку ОСОБА_5 , згідно якого «рукописний текст наданої для дослідження розписки від 21.02.2014 року виконаний ОСОБА_5 , підпис в даній розписці виконаний, ймовірно, ОСОБА_5 » (т.2, а.с.127-147).

Як вбачається, висновок експерта про особу, якою виконано підпис в тексті, не є точним, а викладений у формі лише вірогідності.

Згідно вимог ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, надаючи оцінку цьому доказу, суд виходить виходить з дизпозиції, закріпленої в ст. 6 та в ст. 62 Конституції України, а саме з принципу презумпції невинуватості, коли всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченої суд тлумачить на її користь.

Допитавши обвинувачену, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст. 129, ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про виправдування обвинуваченої ОСОБА_5 за висунутим їй обвинуваченням з наступних підстав.

Суд вважає недоведеним обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме у шахрайстві, вчиненому в особливо великих розмірах.

Сторона обвинувачення не надала суду переконливих доказів вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 21.02.2014 року заволодіння шахрайським шляхом шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_7 у сумі 40 000 доларів США, 1/2 частини житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що виразилось у створенні нею обставин перед ОСОБА_7 про вигідність умов добровільного поділу майна, шляхом використання заздалегідь заготовленої нею канцелярської ручки не встановленого слідством зразка, з особливими хімічними властивостями чорнил, записи виконані якими, через нетривалий час після використання стають не розрізняємими для звичайного людського ока, тобто без можливості впевнено бачити їх людині у видимому спектрі, та написання розписки про отримання нею вказаних грошових коштів, та відсутність у неї претензій матеріального характеру до ОСОБА_7 після розлучення.

За версією сторони обвинувачення, ОСОБА_7 досяг з ОСОБА_5 згоди щодо поділу майна та 21.02.2014 року у нотаріуса уклав з нею договір дарування частини квартири та передав їй 40 000 доларів США, про що вона написала розписку, записи в якій зникли, після чого ОСОБА_5 звернулася до суду з цивільним позовом про поділ майна, та в подальшому заперечувала факт отримання нею 40 000 доларів США.

Разом з тим, як підтверджують наявні в матеріалах справи докази, ОСОБА_5 у червні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, ОСОБА_7 в листопаді 2014 року в свою чергу звернувся до ОСОБА_5 з зустрічним позовом про визнання недійсним договору дарування від 21.02.2014 року та про поділ майна. Справа неодноразово знаходилася на розгляді у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Останньою постановою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року, та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року залишені без змін. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року позов ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на автомобіль Audi A6, д/н НОМЕР_1 ,2013 року випуску. Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя наступне майно: автомобіль Toyota RAV4,д/н НОМЕР_2 ,2007 року випуску,1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7 . В рахунок поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на автомобіль Toyota RAV4, д/н НОМЕР_2 ,2007 року випуску. В рахунок поділу майна виділено ОСОБА_7 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7 . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості частини майна у сумі 5 620,25 грн., стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 Ѕ частину сплаченої ним заборгованості за кредитним договором у розмірі 14618 грн. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_7 залишені без задоволення.

Вказані судові рішення підтверджують факт того, що остаточного добровільного поділу майна подружжя під час укладення договору дарування 21.02.2014 року у нотаріуса не відбулося, чим спростовуються доводи про досягнення домовленості щодо поділу майна під час укладання договору дарування у нотаріуса 21.02.2014 року.

Задля визнання особи винною у вчиненні злочину сторона обвинувачення повинна довести перед судом наявність усіх елементів складу відповідного злочину, зокрема його об`єктивної сторони.

Згідно диспозиції статті 190 КК України, об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживанні довірою.

Тобто існують два способи шахрайства, визначення яким дано в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», а саме: обман - це повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин; а зловживання довірою - недобросовісне використання довіри потерпілого.

Об`єктивна сторона вказаного злочину характеризується виключно прямим умислом і корисливим мотивом.

Відповідно до вимог закону, відсутність хоча б одного зі складових елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином, та може свідчить про наявність між цією особою та потерпілим цивільно-правових відносин.

Обвинувачення інкриміноване ОСОБА_5 в ході судового розгляду не знайшло свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції. На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, inter allia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

За вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частини другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Дана презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження, що в Україні визнана відправною точкою правосуддя. Окрім того, це положення закріплено в пункті 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

За приписами ч.ч. 2, 4 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року (із змінами), всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши і проаналізувавши під час судового розгляду всі фактичні обставини даного кримінального провадження, оцінивши надані сторонами докази з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонувалось стороною обвинувачення, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих і достовірних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, в межах судового розгляду даного кримінального провадження суд встановив, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_5 шахрайства в особливо великих розмірах.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази сторони обвинувачення в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх та безсумнівних доказів винуватості ОСОБА_5 у шахрайстві, вчиненому в особливо великих розмірах.

А тому, суд доходить до висновку про що ОСОБА_5 , відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, підлягає виправданню за недоведеністю, що в її діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявності такого елемента складу цього злочину як об`єктивна сторона.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2016 року по справі № 335/13681/16-к (провадження 1-кс/335/7863/2016) (т. 2, а.с. 147), під час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження накладено арешт на майно, а саме:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

-нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4757457.

Зі змісту ухвали слідчого судді випливає, що арешт на вказане майно було накладено з метою забезпечення цивільного позову.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 за пред`явленим їй обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тому з огляду на положення ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт з вищезазначеного майна підлягає скасуванню.

Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2016 року обвинуваченій обирався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання (т.2, а.с.71), який підлягає скасуванню.

Згідно довідок, судові витрати у цьому кримінальному провадженні складають: за проведення експертизи № 143 від 09.09.2014 року - 614 гривень 90 копійок (т.2., а.с. 97), висновку експерта № Д/№143 від 11.06.2015 року - 1536 гривень 00 копійок (т.2, а.с.126).

Разом із тим, з урахуванням, що суд дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_5 , вказані судові витрати стягненню з останньої не підлягають, а мають бути віднесені на рахунок Держави.

У кримінальному провадженні представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення боргу в сумі 1 119 683 гривні 47 копійок (т.1, а.с.136-139), який підлягає залишенню без розгляду (ч.3 ст.129 КПК України).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ст.ст. 368, 373, 374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 4 ст. 190 КК України та виправдати за недоведеністю, що в діянні ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).

Запобіжний захід обраний стосовно ОСОБА_5 , обраний ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду від 15.12.2016 року по справі № 335/13680/16-к (провадження 1-кс/335/7862/2016) у вигляді особистого зобов`язання, - скасувати.

Цивільний позов представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу залишити без розгляду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2016 року по справі № 335/13681/16-к (провадження 1-кс/335/7863/2016), на наступне майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4757457.

Речові докази:

- аркуш паперу, наданий потерпілим ОСОБА_7 , за результатами якого складені висновки судово-технічної експертизи № 143 від 09.09.2014 року та висновки судової почеркознавчої експертизи Д/143 від 11.06.2015 року, долучений до матеріалів кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1