Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3088/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000018 від 09.02.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, звернулась до районного суду з клопотанням, погодженим з процесуальним керівником - прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, в якому просить змінити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України. Одночасно просить визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.
Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000018 від 09.02.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що в кінці листопада 2020 року ОСОБА_7 , який є представником ФОП ОСОБА_8 , звернувся від імені ФОП ОСОБА_8 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з письмовим зверненням (листом) щодо надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва. Через деякий час, отримавши вказаний лист, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, вирішив використати виниклу ситуацію у своїх корисливих цілях, та в ході розмови з ОСОБА_7 , яка відбулася 26.01.2021 на території, прилеглій до Деснянської РДА, за адресою: м. Київ, вул. Маяковського, 29, повідомив останньому про можливість вирішення питання щодо надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва виключно у разі надання грошових коштів в розмірі 2000 доларів США за одну станцію. При цьому, ОСОБА_9 повідомив, що позитивне вирішення цього питання можливе виключно за погодженням з керівництвом Деснянської РДА. Також, продовжуючи виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_9 будучи службовою особою при подальших зустрічах з ОСОБА_7 повідомив йому про можливість встановлення зарядних станцій за адресами АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , на території гаражів-паркінгів. За погодження та встановлення 4 зарядних станцій ОСОБА_9 висунув вимогу ОСОБА_7 про передачу грошових коштів в сумі 8000 доларів США. Після того як ОСОБА_7 погодився на висунуту вимогу, ОСОБА_9 сказав, що потрібно підготувати офіційний лист на адресу Деснянської РДА, з проханням надати дозвіл на встановлення зарядних станцій на зазначених 4 адресах. В подальшому, цей лист ОСОБА_9 зареєстрував у канцелярії Деснянської РДА за вхідним номером 102/1406 від 12.02.2021. В той же час, ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що для реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на отримання неправомірної вигоди йому необхідно отримати погодження вказаного листа у Відділі контролю за благоустроєм та збереженням природного середовища Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, до завдань якого віднесено контроль за благоустроєм території, технічним і санітарним станом об`єктів інфраструктури району, впорядкуванням територій підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок, утриманням будівель і споруд інженерного захисту територій, утриманням житлових будинків, прибудинкових територій, доріг, зелених насаджень, правомірністю розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм), рекламоносіїв, проведенням будівельних, монтажних та земляних робіт згідно з чинним законодавством. Враховуючи викладене, ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлений час, але не пізніше 23.02.2021 вступив у злочинну змову з в.о. начальника відділу контролю за благоустроєм Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_10 та повідомив йому про свій злочинний намір, який полягав у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва. В свою чергу, ОСОБА_10 , будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, вирішив використати виниклу ситуацію у своїх корисливих цілях, та погодився на пропозицію ОСОБА_9 щодо отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 . В той же час, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що для реалізації спільного з ОСОБА_9 злочинного умислу, спрямованого на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , будучи службовою особою та не бажаючи бути викритим у своїй злочинній діяльності, вирішив залучити до злочинної діяльності ОСОБА_5 , який не є службовою особою та працівником Деснянської РДА. З вказаною метою, ОСОБА_10 перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлений час, але до 23.02.2021 вступив у злочинну змову з ОСОБА_5 та повідомив йому про злочинний намір, який полягав у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за надання дозволу на встановлення станцій для заряджання електромобілів на території Деснянського району міста Києва. При цьому, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_5 про те, що саме він буде отримувати грошові кошти від ОСОБА_7 та вести подальші переговори з приводу фінансових питань. В свою чергу ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи обізнаним у злочинних намірах ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , погодився на пропозицію ОСОБА_10 та надав згоду на сприяння у отриманні ними неправомірної вигоди. В подальшому, 23.02.2021 під час особистої зустрічі ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 , що для остаточного вирішення питання щодо надання відповіді на подане звернення та погодження розміщення чотирьох зарядних терміналів для заряджання електромобілів необхідно зустрітися з в.о. начальника відділу контролю за благоустроєм Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_10 . Під час зустрічі, 23.02.2021, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_7 , що питання розміщення зарядних станцій буде вирішено позитивно, та в подальшому він особисто буде сприяти господарській діяльності ОСОБА_7 погоджуючи всі питання з відповідними службами на території Деснянського району міста Києва. Також, ОСОБА_10 підтвердив раніше висунуту вимогу ОСОБА_9 про необхідність передачі готівкових грошових коштів за погодження розміщення станцій та в подальшому про необхідність додаткової оплати в розмірі 10% від отриманого прибутку щомісячно. Крім того, ОСОБА_10 повідомив, що визначену суму готівкових грошових коштів потрібно передавати ОСОБА_5 , який буде виступати «куратором бізнесу» та посередником між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку у вирішенні подальших питань щодо погодження та організації підприємницької діяльності. Після вказаної зустрічі, ОСОБА_9 , будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, повідомив, що ОСОБА_7 частину грошових коштів в сумі 4 тисячі доларів США повинен передати ОСОБА_10 через посередника ОСОБА_5 , а частину грошових коштів в сумі 4 тисячі доларів США йому особисто. В подальшому, 26.02.2021, орієнтовно о 09 год. 00 хв., під час особистої зустрічі, ОСОБА_9 , будучи службовою особою, діючи умисно, на виконання спільного з ОСОБА_10 злочинного умислу отримав від ОСОБА_7 частину обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США, враховуючи те, що дозвіл на влаштування зарядних станцій ще не підписаний, з умовою передечі іншої частини після підписання дозвільних документів. Після цього, того ж дня ОСОБА_7 отримав лист за №102103/25-1280 від 26.02.2021, відповідно до якого Деснянська РДА не заперечувала проти розміщення зарядних станцій на території паркувальних майданчиків що розташовані за наступним адресами: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_6
АДРЕСА_7 Після цього, 28.02.2021 ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що його довірена особа, а саме ОСОБА_5 зателефонує ОСОБА_7 та призначить зустріч під час якої необхідно буде передати грошові кошти. В подальшому, 28.02.2021 о 19 год. 05 хв. під час зустрічі в кав`ярні по вул. Володимиро-Либідській, 16, м. Київ, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання спільного з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинного умислу, отримав від ОСОБА_7 раніше обумовлену неправомірну вигоду у розмірі 4000 доларів США (заздалегідь ідентифіковані імітаційні грошові кошти). Під час зустріч ОСОБА_5 підтвердив свою обізнаність у домовленостях між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , а також обговорив необхідність щомісячних платежів в розмірі 10% від суми прибутку, яку необхідно буде передавати особисто йому. Таким чином, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 4000 доларів США, що, згідно офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним Банком України, станом на 28.02.2021 становить 111720 гривень. Таким чином, в ході досудового розслідування, встановлено достатньо відомостей для повідомлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України. Подаючи до суду відповідне клопотання про зміну відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, сторона обвинувачення на підтвердження наявних ризиків, окрім іншого, зазначала про те, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також у поданому клопотанні прямо зазначалося про те, що санкція частини 3 статті 368 КК України, передбачає конфіскацію майна, а отже підозрюваний ОСОБА_5 може сховати майно, яке йому належить та в подальшому може бути конфісковане.
Прокурор ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, в судовому засіданні підтримав клопотання за вищевказаними підставами, просив змінити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою. Повідомив, що підозрюваний перебуваючи під домашнім арештом подарував своїй матері квартиру, чим перешкоджає кримінальному провадження та відчужує майно, яке має значення для такого кримінального провадження.
Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання. Пояснив. Що підозрюваний жодним чином не порушував покладених на нього ухвалою слідчого судді обов`язків про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (цілодобового), будь-який з наведених у такій ухвалі слідчого судді ризиків не збільшився, а тому підстави для зміни запобіжного заходу підозрюваному на більш суворий (тримання під вартою з альтернативою внесення застави) відсутні.
Підозрюваний в судовому засіданні підтримав захисника.
Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Слідчим відділом Подільського УП ГУНП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (№ з Єдиного реєстру досудових розслідувань - № 0000018 від 09.02.2021 р.).
28.02.2021 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.
01.03.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України. Його дії кваліфіковані як пособництво в одержанні неправомірної вигоди, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням свого службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, відноситься до тяжких, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років з позбавленням прав обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2021 р. (справа № 758/2645/21) відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та обрано останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016)
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).
Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
У частині першій статті 183 КК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).
Європейським судом 15.12.2016 року прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків". Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження або обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, встановив, що виключних обставин для тримання підозрюваного під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені у клопотанні ризики в сукупності з тяжкістю злочину та даними про особу підозрюваного, не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою.
Застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово забезпечує встановлені під час його застосування ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Обставина на яку посилається прокурор, а саме щодо відчуження квартири підозрюваним (дарування її матері), на яку не було накладено арешт та яка могла бути конфіскованою у разі визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні відповідного злочину, на думку слідчого судді не може свідчити про порушення підозрюваним покладених на нього згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України процесуальних обов`язків та про наявність існування нових ризиків або збільшення вже встановлених під час застосування запобіжного заходу. Також під час розгляду клопотання захисником підозрюваного надано документи, які частково можуть підтвердити той факт, що відчужену підозрюваним квартиру фактично купував його вітчим ОСОБА_11 , оскільки сплачував відповідні платежі за неї.
Отже, враховуючи те, що прокурором не доведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про наявність існування нових ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, або збільшення вже існуючих, для запобігання яких не достатньо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово та які слугували б підставами у обрані найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.176, 177, 178, 183, 193,194, 196, 200, 205, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погодженому прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , про зміну підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 19.03.2021 р. о 14.00 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1