Кримінальне провадження № 629/3070/18
Номер провадження 1-кп/629/42/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2021 року м. Лозова

Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого- ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.09.2008р. за ст.ст. 186 ч.2, 357 ч.3, 185 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.09.2012р. за ч.2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 2 міс. позбавлення волі, звільнений 06.04.2015р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 міс. 14 дн.; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.05.2017р. за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2017р. (зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.02.2021) за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки 6 міс., -у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
21.06.2017 року близько 21:00 години ОСОБА_6 , знаходячись разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на дитячому майданчику, розташованому поблизу буд. АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав мобільний телефон «LenovoS 898 t», який випав із сумки ОСОБА_7 та знаходився на землі. Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник і викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 1698 грн. 00 коп.

Крім того, 23.04.2018 року о 21:30 годин ОСОБА_4 знаходився в приміщенні кафе, розташованого на м-ні № 3 по вул. Моторного в м. Лозова Харківської області, де помітив раніше не знайому йому ОСОБА_9 , та вирішив пограбувати її. Коли ОСОБА_9 вийшла з кафе та направилася в напрямку м-ну № 5, ОСОБА_6 наздогнав її біля кіоску «Кулиничі», розташованого на м-ні № 2 в м. Лозова по проспекту Перемоги, що неподалік автобусної зупинки громадського транспорту «Торговий центр», та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, повторно, з корисливого мотиву, з метою наживи, відкрито, шляхом ривка, заволодів з шиї потерпілої ОСОБА_9 золотим ланцюжком, вагою 2,54 г, вартістю 1653,00 грн., після чого з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні за епізодом від 21.06.2017 року вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, не визнав. За епізодом від 23.04.2018 року визнав частково. Пояснив, що стосовно потерпілої ОСОБА_9 він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а не ч.2 ст. 186 КК України, оскільки золотий ланцюжок з шиї потерпілої він викрав таємно від неї. Зазначив, що 23.04.2018 року в кафе, розташованому в м. Лозова на 3-му мікрорайоні, ОСОБА_9 приєдналася до їхньої компанії, пригостиши присутніх горілкою, яку він не вживав, бо хворіє, та залицялася до нього, на що він не реагував. В подальшому, коли компанія залишила кафе, вони з ОСОБА_9 йшли позаду від інших, та, в той час, коли потерпіла чіплялася до нього і обняла його, він непомітно для неї зачіпив рукою ланцюжок, що був у неї на шиї, та перекусив його. Зазначив, що ОСОБА_9 не помітила пропажу ланцюжка, тож викрадення було таємним, а не відкритим. Покази за його обвинуваченням за ч.2 ст. 185 КК України по епізоду від 21.06.2017 року, без допиту свідка ОСОБА_8 надавати відмовився. В дебатах зазначив, що на той час, у який йому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, він не вживав алкогольні напої, тому обтяжуючі обставини, про які зазначив прокурор, відсутні. Крім того, наявні пом`якшуючі обставини, а саме: він одружений та має двох неповнолітніх дітей, яких необхідно утримувати і виховувати. Також він є єдиним сином у батька похилого віку, якому встановлено інвалідність 2 групи з онкозахворювання, тож батько також потребує його моральної та матеріальної підтримки. Зазначив, що за час його перебування під вартою, він усвідомив, що повинен жити чесно, працювати та допомогати своїм близьким.

Захисник у дебатах зазначив про недоведеність належними та допустимими доказами наявності стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого у дні інкримінованих йому стороною обвинувачення епізодів злочинної діяльності. Наголосив про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого. Просив у випадку, якщо судом буде ухвалено обвинувальний вирок, застосувати вимоги ч.5 ст. 72 КК України, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В судовому засіданні прокурор відмовився від свого клопотання про допит свідка обвинувачення ОСОБА_8 , та його відмову було прийнято судом(т.4 а.с. 91).

Свідок ОСОБА_8 , на допиті якої наполягала сторона захисту, на неодноразові судові виклики в судові засідання не з`являлася. На виконання ухвал суду від 16.09.2020, від 29.09.2020, про привід вказаного свідка, Лозівським ВП ГУ НП в Харківській області надавалась інформація щодо неможливості виконання вказаних ухвал суду, з причини відсутності останньої за місцем мешкання протягом тривалого періоду часу(т. 4 а.с. 45, 51-54, 64, 79-82). На ухвали суду від 19.11.2020, від 15.12.2020, від 10.02.2021 про надання доручення Лозівському ВП ГУ НП в Харківській області, у відповідності до ст. 333 КПК України, встановити місцезнаходження зазначеного свідка та забезпечення явки в судове засідання, суду надавалася інформація та матеріали щодо неможливості встановлення місцезнаходження вказаного свідка(т.4 а.с. 94, 112-114, 124, 134-135, 145, 160). За інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвал суду від 09.01.2020, від 13.03.2020, від 04.08.2020, від 16.09.2020, від 19.11.2020, від 15.12.2020, від 10.02.2021 з витягів з бази даних та витягу з «АРКАН ЦП» свідок ОСОБА_8 виїхала за територію України, останній раз перетнула державний кордон України на виїзд 23.07.2019 року, подальше її місцезнаходження невідоме(т.3 а.с. 95,114, 162, 177, т.4 а.с. 14, 29, 46, 72,83,95, 106, 132, 136, 146, 161, 162).

Не зважаючи на невизнання винуватості, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, зокрема:

Показами потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що в червні 2017 року, ввечері, коли вони з ОСОБА_8 сиділи на землі, на покривалі, у дворі будинку АДРЕСА_2 та пили пиво, до них підійшов її знайомий ОСОБА_4 та приєднався, присів поруч з ними та випивав разом з ними пиво, що було у них. На прохання ОСОБА_4 вона дала йому свій мобільний телефон «LenovoS 898 t», по якому він комусь телефонував. Потім він повернув їй телефон та вона поклала його і навушники в свою сумку, яка лежала на покривалі. Під час, коли вони сиділи на покривалі, до них підходили інші люди, але ті люди не сідали на покривало та не підходили до сумки. На деякий час вона відходила від того покривала, щоб вирішити конфлікт, виниклий з приводу того, що образили її дитину, та коли відходила і підходила до покривала, ОСОБА_4 весь час залишався там. Коли почали збиратися додому, вона виявила відсутність свого мобільного телефону в сумці, та всі присутні почали шукати телефон, але знайшли лише навушники, які були під покривалом. Зазначила, що ОСОБА_4 був разом з ними приблизно одну годину. Пива вони випили не багато. Також пояснила, що телефон їй не повернули, моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого вона не має.

Показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що влітку 2017 року в м. Лозова в районі магазину «Владибор», в той час, коли він випивав з друзями, його знайомий ОСОБА_4 запропонував йому придбати в нього мобільний телефон, сірого кольору, без документів, зарядного пристрою та сім карти. В подальшому йому були необхідні кошти, та він заклав той мобільний телефон в ломбард, потім його звідти не викупив, за відсутністю коштів. Зазначив, що ОСОБА_7 він не знає, та ОСОБА_4 говорив, що продає свій мобільний телефон.

-Заявою потерпілої ОСОБА_7 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який 21.06.2017 викрав її мобільний телефон(т.2 а.с. 87);

-протоколом огляду місця події від 21.06.2017 року(т.2 а.с. 88-89);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 07.06.2018р. з додатками- фототаблицею, на фото яких зафіксовано, як ОСОБА_4 показує та розповідає, де, як і за яких обставин він викрав мобільний телефон ОСОБА_7 (т.2 а.с. 118-124);

-даними довідки «Ломбард «Свіжа копійка» № 1064/7 від 19.07.2017, згідно якої мобільний телефон марки «LenovoS 898 t G3», ІМЕІ: НОМЕР_1 закладався до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Свіжа копійка» 23.06.2017 ОСОБА_10 (т.2 а.с. 90);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 3533 від 31.07.2017, згідно якого ринкова вартість мобільного телефона «LenovoS 898 t G3» у технічно-справному стані без пошкоджень, без врахування вартості комплектуючих пристроїв, на момент скоєння злочину на вторинному ринку складає 1698 гривень(т.2 а.с. 155-156).

Не зважаючи на невизнання винуватості, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, зокрема:

-заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення чоловіком, який 23.04.2018 зірвав та викрав у неї золотий ланцюжок(т.2. а.с. 91);

-показами потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що в квітні 2018 року їй зателефонувала подруга та запропонувала відпочити в кафе ОСОБА_11 , що знаходиться в м. Лозова на 3-му мікрорайоні. Їй необхідно було придбати хліб у магазині, що біля кафе, тож вона погодилася. Та коли вона зайшла у кафе, подруги там не було, а сиділи і випивали та відпочивали чоловіки, серед яких був і обвинувачений. Вона пригостила тих чоловіків горілкою та приєдналася до їхньої компанії. До їхньої компанії також підходили дівчата. Всі разом вони вживали алкогольні напої, в тому числі придбану нею горілку, при цьому вона пила пиво, а чоловіки, в тому числі обвинувачений, вживали горілку. Посидівши деякий час в кафе, компанія розійшлася. Вона пішла до кіоску «Кулиничі», щоб придбати хліб, та, обернувшись, побачила, що за нею йдуть два чоловіка- ОСОБА_4 та хлопець на ім`я ОСОБА_12 . ОСОБА_4 наздогнав її біля кіоску «Кулиничі» на мікрорайоні №2 в м. Лозова, неподалік від «Торгового центру», зірвав з її шиї золотий ланцюжок і втік. Вона закричала, та ОСОБА_12 , що йшов за нею разом з обвинуваченим, сказав останньому, щоб він повернув ланцюжок, та він не слухав. На її прохання, таксист, який працював неподалік, викликав поліцію, працівники якої одразу приїхали, наздогнали ОСОБА_4 , та у траві знайшли ланцюжок. Зазначила, що коли вона перебувала у кафе, ланцюжок був на її шиї і його було добре видно. Та коли ОСОБА_4 і ОСОБА_12 йшли за нею до кіоску «Кулиничі», вона підозрювала, що вони хочуть пограбувати її. Стверджувала, що ОСОБА_4 зірвав з неї ланцюжок, а не перекусив його, та вона відчувала як обвинувачений зриває його, кричала йому, щоб він повернув ланцюжок і він чув ці її крики. Наразі вона обвинуваченого не вибачила та просила призначити йому покарання відповідно до діючого законодавства.

Показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що весною 2018 року ввечері він з двома дівчатами відпочивав в кафе ОСОБА_11 на 3-му мікрорайоні в м. Лозова. Там вони сиділи, випивали і спілкувалися. В подальшому до їхньої компанії приєдналися його товариш ОСОБА_4 та раніше невідома йому жінка, яка назвалася ОСОБА_14 , яка розповіла, що вона нещодавно звільнилася з місць позбавлення волі. ОСОБА_15 пригостила їх випивкою та всі разом спілкувалися в одній компанії, при цьому ОСОБА_15 залицялася до ОСОБА_4 , а той пояснював, щоб вона не чіплялася, бо він одружений. Через деякий час кафе закривалося, на вулиці було темно, та вони всі разом вийшли з нього і пішли в напрямку зупинки громадського транспорту «Торговий центр». Він з дівчатами йшов попереду, а ОСОБА_4 з ОСОБА_14 йшли позаду них. Через деякий час його наздогнала ОСОБА_15 та сказала йому, що його друг ОСОБА_4 на 2-му мікрорайоні, неподалік автобусної зупинки, викрав у неї ланцюжок, і показала напрямок, куди він побіг. Він одразу побіг за ОСОБА_4 , та, в той час, коли свідок наздогнав ОСОБА_4 , під`їхали працівники поліції, схопили останнього та відвезли його в райвідділок, тож він не встиг розповісти йому, що трапилося.

-Протоколом огляду місця події від 23.04.2018, з додатком фототаблицею(т.2 а.с. 92-95);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_9 від 24.04.2018 року з додатком до протоколу (т.2 а.с.102-104);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 06.06.2018р. з додатком- відеозаписом, продемонстрованим в судовому засіданні, на якому зафіксовано, як ОСОБА_9 розповідає про обставини відкритого викрадення у неї золотого ланцюжка (т.2 а.с. 115-117);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 07.06.2018р. з додатками- фототаблицею, на фото яких зафіксовано, як ОСОБА_4 показує та розповідає, де, як і за яких обставин він викрав золотий ланцюжок у ОСОБА_9 (т.2 а.с. 118-124);

-даними відеозапису з камер відеоспостереження «Безпечне місто», а саме із камери зовнішнього відеонагляду, розташованої на зупинці громадського транспорту «Торгівельний центр», а також супермаркету «АТБ», що на м-ні № 3 м. Лозова за період з 21.00 год. 23.04.2018 по 23.00 год. 23.04.2018, продемонстрованому в судовому засіданні, на якому зафіксовано напрямок руху ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_4 та на файлі ch19_3000 (зображення з камери відеоспостереження супермаркету «АТБ» -починаючи з 13 хв. зафіксовано відкрите викрадення чоловіком, схожим на ОСОБА_4 , золотого ланцюжка у жінки, схожої на ОСОБА_9 (т.2 а.с. 110-111)). Під час огляду вказаних відеозаписів в судовому засіданні 16.09.2020 обвинувачений не оспорював тієї обставини, що на відеозаписах зафіксовані саме вищевказані особи, в тому числі він та потерпіла.

- протоколом огляду предмету DVD-R диску з відеозаписами із камер зовнішнього відеоспостереження магазину «АТБ-маркет», розташованому на м-ні 3 м. Лозова Харківської області та із зупинки громадського транспорту «Торгівельний центр», що на м-ні № 2 м. Лозова Харківської області(т.2 а.с. 112);

-постановою слідчого від 25.04.2018 про визнання речовим доказом DVD-R диску золотистого кольору «VS», 4/7 GB/120 min, на якому маються 3 відеозаписи із камер відеоспостереження(т.2 а.с. 166);

-протоколом огляду предмету-золотого ланцюжка, від 24.04.2018, з додатком фототаблицею(т.2 а.с. 97-98);

-біркою паперовою із золотого ланцюжку 585 проби, яку долучено до матеріалів кримінального провадження згідно заяви ОСОБА_9 , за змістом якої вказана маркувальна бірка з ювелірного заводу до золотого ланцюжка, який було викрадено у неї 23.04.2018 (т.2 а.с. 99-100);

-протоколом огляду предмету-паперової бірки, від 24.04.2018 (т.2 а.с. 101);

-постановою слідчого від 24.04.2018 про визнання речовим доказом паперової бірки «КЮЗ» із ланцюжка арт. 818770, золото 585 проби, вага 2,27 г (т.2 а.с. 165);

- висновком судової товарознавчої експертизи № 2016 від 31.05.2018, згідно якого вартість золотого ланцюжка 585 проби вагою золота 2,54 гр., як брухт золота, на момент скоєння злочину, тобто станом на 23.04.2018, складає 1653 гривень(т.2 а.с. 159-162);

-згідно витягу з сайту Курс валют за посиланням http://old.kurs.com.ua, оптимальний курс 100 гр. золота в банках України на 24.04.2018: купівля 1110.0200, продаж 1112.1500(т.2 а.с. 108-109);

-постановою слідчого від 24.04.2018 про визнання речовим доказом ланцюжка із золота 585 проби, довжиною 45 см(т.2 а.с. 163).

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а також з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 за епізодом від 21.06.2017 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за епізодом від 23.04.2018 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та доведеності вини у їх вчиненні.

Дії ОСОБА_4 за епізодом від 21.06.2017 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Дії ОСОБА_4 за епізодом від 23.04.2018 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Доводи обвинуваченого про те, що 21.06.2017 року він не вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, та 23.04.2018 року викрав золотий ланцюжок у потерпілої ОСОБА_9 таємно від неї, суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілих та свідків, пояснення яких на досудовому розслідуванні і під час судового слідства є чіткими, послідовними та узгодженими між собою та іншими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, за ч.2 ст. 186 КК України- до категорії тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Показання потерпілої ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 21.06.2017 вживав з нею та ОСОБА_8 пиво, та показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що 23.04.2018 ОСОБА_4 вживав горілку в кафе на 3-му мікрорайоні в м. Лозова, не підтверджені жодними іншими належними і допустимими доказами. Факт вживання алкогольних напоїв у вищевказані дні обвинувачений оспорював. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відтак, зазначену в обвинувальному акті обставину, що обтяжує покарання-вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд відхиляє.

Таким чином, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується посередньо, одружений, має двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, має хронічні захворювання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, інкримінований йому злочин за ч.2 ст. 186 КК України вчинив у період іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, та приходить до висновку, що покарання останньому слід призначити у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням. Остаточне покарання слід призначити за правилами ч.4 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення за епізодом від 21.06.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2017р.(зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.02.2021), яким останнього було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та враховуючи положення ч.4 ст. 70 КК України, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 вчинив в період іспитового строку, визначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2017р.(зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.02.2021).

Отже необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків. А застосування ст. 71 КК України означає, що покарання, від відбування якого ОСОБА_4 був звільнений на підставі ст. 75 КК України, тепер має відбуватись ним реально - як і всі інші покарання в межах алгоритму призначення покарання і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків. Зазначене у свою чергу обумовлює застосування ч. 4 ст. 70 КК України як одного з елементів цього алгоритму, і не допускає самостійного виконання покарань.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 25 червня 2018 року по справі № 511/37/16-к; провадження №51-830км18 коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

Таким чином, після призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, а після призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України-положення ч.1 ст. 71 КК України.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про застосування ч.5 ст. 72 КК України при зарахуванні строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з наступних підстав.

Згідно зі змінами, внесеними до ч. 5 ст. 72 КК України Законом України № 838-VIII від 21 листопада 2015 року (далі - Закон України № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вищевказаний Закон застосовувався до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Разом з тим відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зі змінами, внесеними Законом України від 18 травня 2017 року №2046-VIII (далі - Закон України № 2046-VIII), що набрав чинності 21 червня 2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими в ч. 1 ст. 72 КК України.

З вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.05.2017р., яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України з іспитовим строком 2 роки, та вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2017р.(зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.02.2021), яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, вбачається, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18), якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII (пряма дія Закону України № 2046-VIII). Тобто для правильного застосування до засудженої особи редакції ч. 5 ст. 72 КК України вирішальне значення має дата вчинення нею злочину.

Аналогічний висновок викладено колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в Постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 210/3527/18; провадження № 51-4683 км 20.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, 21 червня 2017 року, злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України -23 квітня 2018 року. Таким чином, під час зарахування ОСОБА_4 попереднього ув`язнення у строк покарання підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 72 КК України саме в редакції Закону України № 2046-VIII з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення № 31/86 від 24.04.2018 року, ОСОБА_4 було фактично затримано 23.04.2018 року о 23 год. 00 хв.(т.2 а.с.105-107).

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.04.2018, підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави(т.2 а.с. 113-114).

Цивільні позови не заявлено.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, документально підтверджені витрати на залучення експертів покласти на ОСОБА_4 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:

-За ч.2 ст. 185 КК України- у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2017 року, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3(три) місяці.

-За ч.2 ст. 186 КК України -у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання, а саме з 23.04.2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою- залишити без змін, до набранням вироку законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи: № 3533 від 31.07.2017 року у розмірі 395 грн. 48 коп. та за проведення судової товарознавчої експертизи: № 2016 від 31.05.2018 року у розмірі 429 грн. 00 коп. Код доходів 24060300, отримувач платежу: ГУК Харків обл/МТГ Харкiв/24060300, рахунок UA0020649, код отримувача 37874947, банк: Казначейство України (ел. адм. подат.).

Після набранням вироку законної сили речові докази: паперову бірку «КЮЗ» із ланцюжка арт. 818770, золото 585 проби, вага 2,27 г, що знаходиться в конверті в т.2 а.с. 99-100 матеріалів судової справи, та ланцюжок із золота 585 проби, довжиною 45 см., переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_9 повернути та залишити ОСОБА_9 ; DVD-R диск золотистого кольору «VS», 4/7 GB/120 min, із записами із камер відеоспостереження -залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1