Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.78 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року. Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №754/13109/16-к за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року, відмовлено в задоволенні подання Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про звільнення від покарання по закінченню іспитового строку відносно ОСОБА_8 від відбування покарання по закінченню іспитового строку призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що під час розгляду подання було встановлено факт обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК, яке, на думку органу обвинувачення, він вчинив 13.07.2018 року, а саме вчинив дії передбачені законом про кримінальну відповідальність під час іспитового строку, тому, на даний час, не доведено наявності беззаперечних підстав для звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про його звільнення від покарання по закінченню іспитового строку призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року.
Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі також вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, а своїм рішенням задовольнити подання Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання по закінченню іспитового строку призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції на порушення дії КПК України в часі (ст.5 КПК України) і практично всіх передбачених ст.7 КПК України засад судочинства, зокрема диспозитивності, всупереч вказівки апеляційного суду по цій же справі з цього ж питання, висловленій в ухвалі від 08.12.2020, та всупереч обґрунтування прокурора, який в зазначеній частині правомірно не посилався на аналогію закону і не згадував інші кримінальні провадження щодо інших осіб, безпідставно при постановленні ухвали керувався аналогією кримінального закону, який до того ж, більше 8 років. Наголошує, що суд не врахував в справі з аналогічного питання визнання особою своєї вини у вчиненні іншого злочину під час іспитового строку, а в справі, на яку послався при винесенні оскаржуваної ухвали, ОСОБА_8 ніколи не визнавав своєї вини у вчиненні правопорушення, в якому останньому пред`явлено обвинувачення, крім того, йому ніколи не повідомлялось про підозру у крадіжці.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Як встановлено апеляційним переглядом матеріалів провадження №754/13109/16-к, ОСОБА_8 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року за ч.1 ст.263 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
У відповідності до матеріалів провадження, строк відбування покарання ОСОБА_8 закінчився 21.11.2019 і тому начальник Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до суду з поданням про звільнення останнього від покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку засудженого.
Оскаржуваною ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року було відмовлено у задоволенні подання Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 21 листопада 2016 року з тих підстав, що встановлено факт обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави для звільнення засудженого від покарання по закінченню іспитового строку.
З даним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного покарання.
Так, згідно зі ст.62 Конституції України та п.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Однією з загальних засад кримінального провадження, встановленою статтею 17 КПК України є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Отже, будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, тобто відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Під час апеляційного розгляду було встановлено, що остаточного рішення за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0009558 від 13.11.2018 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України (а.п.99-108), направленим до суду, на який є посилання в клопотанні органу пробації та ухвалі суду першої інстанції, наразі немає, натомість триває лише судовий розгляд даного кримінального провадження в Деснянському районному суді м.Києва (а.п.63), тобто відсутній належний вирок суду, яким було б визнано винним та засуджено ОСОБА_8 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а з огляду на вищевикладене, за відсутності обвинувального вироку суду не можна й стверджувати про те, що ОСОБА_8 скоїв вказане кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 21 листопада 2016 року, а отже не можна й констатувати, що засуджений не виконував обов`язки, покладені на нього вироком та вчинив нові кримінальні правопорушення, а тому до нього не може бути застосовано положення ст.78 КК України, що було зроблено судом першої інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції допустив в даному конкретному випадку неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило постановити законне та обґрунтоване судове рішення, та в порядку п.4 ч.1 ст.409 КПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з ухваленням апеляційним судом згідно п.4 ч.1 ст.407 КПК України нової ухвали.

При цьому, відповідно до статті 165 Кримінального виконавчого кодексу України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Вирок Деснянського районного суду м.Києва щодо ОСОБА_8 постановлено 21.11.2016, із цієї дати постановлення вказаного вироку необхідно обчислювати іспитовий строк, який закінчився 21.11.2019.
Разом з тим, відповідно матеріалів провадження №754/13109/16-к, за час перебування на обліку засуджений ОСОБА_10 перебував на обліку в Деснянському РВ філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київської області та в Новоград-Волинському МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, в цілому додержувався процесуальних зобов`язань, покладених на нього судом у зв`язку зі звільненням від відбування покарання за вироком від 21.11.2016 з випробуванням. Згідно інформації з Новоград-Волинському МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, обов`язки та індивідуальний план виконував, порушень не допускав. (а.п.1)
Таким чином, зважаючи на зазначене вище, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , оскаржувану ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року скасувати, постановивши нову ухвалу, якою клопотання Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про звільнення ОСОБА_8 від покарання по закінченню іспитового строку задовольнити.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні подання Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про звільнення ОСОБА_8 по закінченню іспитового строку від покарання призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання Новоград-Волинського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про звільнення ОСОБА_8 від покарання по закінченню іспитового строку задовольнити.

З підстав закінчення іспитового строку звільнити ОСОБА_8 від покарання у виді 5 років позбавлення волі призначеного з випробуванням за ч.1 ст.263, 75, 76 КК України вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :