Справа №463/4445/21
Провадження №1-кп/463/457/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження № 0001438 від 21 грудня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не судимого, працюючого заступником директора ТОВ «Захід Колор», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

за ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_4 15 грудня 2020 року приблизно о 14 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Личаківській у м. Львові в напрямку до вул. Мечникова, здійснюючи маневр лівого повороту на вул. Мечникова у м. Львові, поблизу будинку № 1 розташовано на вул. Мечникова у м. Львові, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5; 1.10 (в частині терміну «дати дорогу»), Розділу 2 п.п. 2.3 б), д), Розділу 10 п.п. 10.1, Розділу 16 п.п. 16.2, Розділу 18 п.п. 18.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, проїжджаючи регульоване перехрестя, повертаючи ліворуч, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , який переходив проїзну частину дороги зліва на право по ходу руху його автомобіля, регульованим пішохідним переходом при дозволеному сигналі світлофора, вчинивши на нього наїзд.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, пішохід ОСОБА_5 , отримав забій головного мозку легкого ступеня, перелом правої тім`яної кістки та розходження правого клиноподібного-лускового шва, забій м`яких тканин голови, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що 15 грудня 2020 року приблизно о 14 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався вул. Личаківською в сторону центру міста. На перехресті з вул. Мечнікова здійснював поворот ліворуч. Зупинився на перехресті, пропустив жінку пішохода та з правої сторони побачив хлопця, який впав і зрозумів, що він вдарився об його автомобіль. Вийшовши з автомобіля, викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Також прибула мати хлопця, який впав і поїхала з ним в лікарню. Після оформлення дорожньо-транспортної пригоди, він також поїхав у лікарню до хлопця, якого збив автомобілем. Оплатив в лікарні всі витрати за обстеження потерпілого. В подальшому неодноразову спілкувався з потерпілим, який почувається добре, і його матір`ю, всю заподіяну шкоду відшкодував повністю. Просив не позбавляти посвідчення водія, оскільки зламав ногу та йому зараз тяжко пересуватись, крім того, на утриманні має матір і тітку, інших осіб в сім`ї, які мають посвідчення водія немає.
Враховуючи, що учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, а тому інші докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а вважаються встановленими судом.
Таким чином, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Його дії за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно за кваліфікуючою ознакою заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних у судовому засіданні зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, який є тяжким злочином, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, стан його здоров`я, поведінку після вчинення кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Такою обставиною суд визнає також добровільне відшкодування обвинуваченим потерпілому матеріальної та моральної шкоди, що підтверджується заявою ОСОБА_6 від 25 травня 2021 року. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також є надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину та оплату витрат на обстеження потерпілого та його лікування, що встановлено в ході допиту обвинуваченого.
З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурора, законного представника потерпілого ОСОБА_6 , які просили призначати покарання зі звільненням від відбуття основного покарання з випробуванням, а також прокурор просив не застосовувати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої результати оцінки правопорушника показали низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, низький ризик небезпеки для суспільства та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З системного аналізу положень КПК у їх взаємозв`язку із положеннями КК, які регламентують правові наслідки вчинення кримінальних правопорушень, випливає, що тяжкість злочину як критерій, який має враховуватися під час призначення покарання, має первинне значення для обрання конкретного виду та розміру покарання за вчинений злочин. Саме ознака тяжкості злочину є об`єктивною детермінантою, яка повинна акумулювати в собі всі негативні наслідки, що настали через порушення кримінально-правової заборони; вона відображає ступінь суспільної небезпечності діяння та саме вона є базовою основою для визначення покарання, яке належить призначити особі для досягнення умовної співрозмірності між злочином та покаранням.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
З врахуванням посткримінальної поведінки обвинуваченого, відшкодування заподіяної шкоди, враховуючи позицію прокурора та сторони потерпілого, стан здоров`я обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість не застосовувати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Стягнути з обвинуваченого в користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 4 903,5 гривень.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому основне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: CD-R диск з записом рентгену ОСОБА_5 , компакт диск з записом подій 15 грудня 2020 року зберігати при матеріалах справи, автомобіль «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 залишити у його власності.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 4 903 (чотири тисячі дев`ятсот три) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1