Справа № 620/325/17
Провадження по справі №1-кп/635/758/2021
У Х В А Л А

26 лютого 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 28 лютого 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

В ході судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строків тримання під домашнім арештом обвинуваченому ОСОБА_6 , посилаючись на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, а також просив покласти на обвинуваченого обов`язок прибувати до суду за кожною вимогою. В обґрунтування клопотання посилався на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому, суворість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим. При вирішенні питання про продовження строку домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 просив врахувати характер та фактичні обставини інкримінованого останньому кримінального правопорушення, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував проти продовження відносно нього домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби, посилаючись на надмірну тривалість його тримання під вартою, наявність у нього постійного місця проживання за адресою місця його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , а також на його бажання працевлаштуватися.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби. В обґрунтування клопотання посилалась на те, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, відсутні реальні ризики, які були підставою для тримання ОСОБА_7 під вартою. ОСОБА_7 не має будь-якого наміру переховуватись від суду, ОСОБА_7 тримається під вартою з 28 лютого 2017 року, що становить майже 4 роки, жодних доказів існування на сьогодні ризику переховування від суду в матеріалах кримінального провадження немає, будь-які фактичні дані, які б свідчили про існування наміру у ОСОБА_7 залишити територію України відсутні. Крім того, просила врахувати ту обставину, що ОСОБА_7 одружений з ОСОБА_9 .. Обвинувачений має місце реєстрації та місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , скарг зі сторони сусідів та жителів села відносно ОСОБА_7 не надходило.

При вирішенні питання щодо продовження продовження строку домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 квітня 2017 року включно. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою змінений на домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 на строк два місяці - до 12 листопада 2018 року. ОСОБА_6 зобов`язано протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту: прибувати за кожною вимогою до суду; носити електронний засіб контролю; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 зобов`язано протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прибувати за кожною вимогою до суду. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2020 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому в період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 строком на два місяці до 30 березня 2020 року. Судом неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, останній раз на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2020 року на строк 2 місяці до 28 лютого 2021 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під домашнім арештом закінчується 28 лютого 2021 року.

Під час обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та зміни запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт на певний період доби відносного обвинуваченого ОСОБА_6 судом було встановлено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду.

Колегія суддів враховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді від 7 до 12 років позбавлення волі. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме домашній арешт. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на який посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , продовжує існувати.

Оскільки ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати, враховуючи тяжкість злочину у сукупності з даними особи обвинуваченого, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, суд вважає наявними підстави для продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту.

Вказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З приводу клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби, суд зазначає наступне.
Ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 квітня 2017 року включно. Судом неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, останній раз відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2020 року на строк 60 днів до 27 лютого 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 27 лютого 2021 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості ,переважають правило поваги до особистої свободи.

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства. які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В своїх рішеннях ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

При обранні та продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 під час досудового розслідування слідчий суддя встановив у тому числі наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме ризиків можливості обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Продовжуючи 30 грудня 2020 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів виходила з наявності ризиків, передбачних п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: можливості переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приймає до уваги розумність сукупної тривалості його перебування під вартою та зазначає про надмірну тривалість такого строку по даному кримінальному провадженню, який складає майже чотири роки, а тому вважає за необхідне розглянути питання про можливість запобігання зазначеним ризиком при зміні запобіжного заходу на більш м`який.

Також суд враховує особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність постійного місця проживання та реєстрації, а також міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачений зазнає судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

В ході судового розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 одружений з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 лютого 2015 року, має місце реєстрації та постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого захисником надані відповідні докази. Також колегія суддів, виходячи з конституційних положень щодо права особи на працю, вважає необхідним надати можливість обвинуваченому ОСОБА_7 реалізувати своє право на працевлаштування.

Тривалість судового розгляду та надмірний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою значно зменшують ризик переховування обвинуваченого від суду. Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується наявністю у обвинуваченого ОСОБА_7 ряду судимостей, зокрема за вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2000 року та за вироком Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2007 року.

Отже, колегія суддів, приймаючи до уваги, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду на теперішній час значно зменшився, враховуючи розумність сукупної тривалості перебування обвинуваченого під вартою, вважає за необхідне розглянути питання про можливість запобігання ризику при зміні запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з тим, зважаючи на ту обставину, що вказаний ризик продовжує існувати в сукупності з ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: вчинення іншого кримінального провадження, зважаючи на тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, колегія суддів вважає наявними підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби із покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Колегія суддів вважає, що такий захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому, суд враховує, що такий запобіжний захід має запобігти ризикам можливості переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вбачається зі змісту положень параграфу 1 глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, обов`язок по доведенню існування ризиків, які дають підстави для застосування чи продовження запобіжного заходу, зокрема у вигляді тримання під вартою, покладається на сторону обвинувачення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Прокурором в ході судового розгляду не доведені обставини, які свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 327, 177, 181, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому в період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 строком на два місяці до 26 квітня 2021 року.

Зобов`язати ОСОБА_6 протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прибувати за кожною вимогою до суду.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою змінити на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому у період часу з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин наступної доби без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , який встановити строком на два місяці до 26 квітня 2021 року.

Зобов`язати ОСОБА_7 протягом часу дії ухвали:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали встановити до 26 квітня 2021 року.

Роз`яснити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Обвинуваченого ОСОБА_7 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 01 березня 2021 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3